KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGÄK. BAND. 18. N:0 7. 51 



eller försedda med siiedt ställda strimmor, men de förekomma på samma sätt, ställda 

 lodrätt mot skiktytorna: »mais toujours ces Tigillites sont perpendiculaires a la direc- 

 tion des couches, cest ä dire dans une position iiiverse ä celles qu'auraient du prendre 

 des corps charriés par les eaux» (Morierb). De hafva af olika författare än ansetts för 

 maskrör, än för växter, än för koraller, än för rör efter borrmusslor. Men mot alla 

 dessa förklaringsförsök kunna sådana invändningar framställas, att intet kan anses håll- 

 bart. Sjelf har jag någon gång tänkt mig, att de skulle kunna härröra af genom sand- 

 massan uppåtstigande gasblåsor, liksom sumpgasens uppkomna genom organiska ämnens 

 förruttnelse, men hvarför finnas de då öfver stora sträckor på samma nivå? Och dertill 

 tyckas de uteslutande vara inskränkta till kambriska och siluriska aflagringar. Iakt- 

 tagelser i naturen i förening med experiment torde dock slutligen kunna lösa äfven 

 denna fråga. 



Det torde här vara på sin plats att äfven nämna några ord om de s. k. Lum- 

 hricariorna frän Solenhofens litogratiska skiffer ^). På grund deraf, att en hit hänförd 

 art, L. reda, hvilken ej tyckes hafva den minsta likhet med de öfriga, ofta innehåller 

 bitar af fiskben och af sjöstjernor etc. anser Goldfuss (i 2dra upplagan af Petrefacta 

 Germaniae; enligt Zittel skall han äfven — måhända i första upplagan — hafva ansett 

 dem för nemertiner),] att lumbricariorna äro koproliter af sepior och ammoniter; 

 andra åter anse dem för holoturioirnas utsprutade tarmar (!!), en del åter skulle enligt 

 L. Agassiz vara fisktarmar. Zittel sjelf uttalar sig för att de äro exkrementer af an- 

 nelider, och för den som sett Arenicolas exkrementhögar, kan detta ej ett ögonblick 

 vara tvifvelaktigt. Att de vid Solenhofen bestå af kalk är naturligt, då den skiffer i 

 hvilken de förekomma utgöres af fint kalkslam. Då Zittel tyckes vara böjd att anse 

 den trådfina Lumhricaria filaria såsom möjligen varande inelfsmaskar, torde böra näm- 

 nas, att vid Kristineberg förekomma iifven exkrementhögar, liknande Arenicola marinas, 

 men betydligt finare, ehuru ej så fina som L. filaria; det är emellertid intet, som hin- 

 drar, att äfven den sistnämnda är en liknande bildning. L. conjugata, som äfven är 

 mycket fin, afviker från de öfriga derigenom att 2 eller 3 trådar äro med hvarandra 

 förenade, så vida man ej hellre borde säga att tråden är försedd ined en eller tvenne 

 långsgående fåror. De lurabricarior, som anses för fisktarmar, skola enligt hvad pro- 

 fessor Dames muntligen meddelat mig vara betydligt bredare än de vanliga samt träöas 

 i förening med de fossila fiskarne; de hafva sålunda ej något med de öfriga att göra. 



Öfversigt af de i Sveriges foriiiatioiier förekoiiiiuaiide fossila spåren. 



Äldst, ej blott inom Sveriges formationer utan tillhörande de äldsta öfver hufvud 

 taget kända äro de vid Lugnas förekouimande. De äro derför naturligt nog af allra 

 största intresse såsom erbjudande ett bidrag till kännedomen om de djurformer, hvilka 

 tillhöra ett af de första skiften af det för oss märkbara organiska lifvets tillvaro på 

 vår jord. »För oss märkbara», ty det är tydligt, att först sedan organismerna under 

 sin fortsatta utveckling nått en viss grad af storlek och fasthet, kunde de vara läm- 



') Poetlocks Lumbricaria antiqua är något auuat, troligen utfyllda spär af mask («palaeooliorda«). 



