4 A. G. NATHORST. OM AFTRYCK AF MEDUSOR I SVERIGES KAMBHISKA LAGER. 



kunnat uppkomma och sedan bibehållas är här en helt annan; den beror visserligen 

 på ett gynsamt sammanträffande af flere omständigheter, dock ej mera gynsamt än att 

 dessa omständigheter äro nära nog desamma, som tillåta att intryck af regndroppar 

 blifva i fossilt tillstånd bevarade. Och sådana finnas från flera formationer. Men innan 

 jag närmare inlåter mig på en framställning af dessa förhållanden torde en redogörelse 

 för hvad man hittills om de fossila medusorna haft sig bekant ej vara ur vägen ^). 



På tyska naturforskarnes möte i Nurnberg 1845 skall Frischman hafva förevisat 

 ett aftryck af en medusa från Solenhofen, hvilken sedermera i korthet beskrefs af Bey- 

 RiCH under namnet Acalepha deperdita. ^) Denna samma art har äfven omtalats af L. 

 Agassiz i Contributions to the natural history of the United States vol. 1, 1857, (denna 

 del har ej varit mig tillgänglig) och vol. 3, 1860. 1858 upptog Geinitz i katalogen 

 öfver mineralogiska museet i Dresden ') några aftryck af medusor, hvilka fyra år förut 

 inköpts af Dr Popp i Eichstädt. De benämnas der Acalepha deperdita (men äro i 

 sjelfva verket skilda från Beyrichs art, såsom strax skall omnämnas). Enligt A. Brandt, 

 som erhållit uppgiften af Leuckart och Stepanov, skall den senare, sedermera pro- 

 fessor i Charkow, år 1863 hafva funnit aftryck af en medusa på Helgoland, hvilket 

 skall hafva varit mycket tydligt. I hvad för slags bergart den funnits omnämnes ej, 

 och exemplaret har sedermera förkommit. 1865 beskref Haeckel i Zeitschrift ftir 

 wissenschaftliche Zoologie, Bd 15^*), tvenne medusor från Solenhofen {Acraspjedites an- 

 tiquus och Tracliymenites deperditus). Senare under samma år beskref Kner^) en för- 

 modad medusa i flinta från kritformationen under namnet Medusites cretaceus. Föl- 

 jande år redogjorde Haeckel*^) för de båda i Dresden befintliga förut omnämnda me- 

 dusorna från Solenhofen [Rhizostomites admirandus och litliographicus). Förekomsten 

 af medusor i Solenhofens lithografiska skiffer omnämnes äfven år 1867 af Qvenstedt ^). 

 1869 beskrifver Haeckel^) ej mindre än 8 nya medusor från Solenhofen, af hvilka 

 dock flere ej voro närmare bestämbara, samt lemnar på samma gång en redogörelse 

 för alla derstädes funna arter. Af dessa anser han, att 7 kunna till ordning och familj 

 säkert bestämmas, under det att de öfriga 5 såsom mindre säkra hänföras till det pro- 

 visoriska slägtet Medusites. 1870 upptog A. Brandt de af Haeckel beskrifna båda 



^) Denna framställning är delvis efter A. Bkandts ocli Haeckels längre fram citerade arbeten. 



-) Zeitschr. der deutschen geologischen Gesellschaft 1849. Bd 1 sid. 437. Eedan 1821 hade visserligen 



EAi^iNEsauE uppgifvit förekomsten af en fossil medusa i N. Amerika (Description of a fossil medusa, 



forming a new genus, Trianisites clifforcli. American Journ. Science etc. l:st ser., vol. 3, pag. 285), men 



såväl hans beskrifning som den figur, hvilken äfven meddelas, ådagalägga tydligt, att hvad föremålet än 



är, icke är det någon medusa. 

 ^) H. B. Geinitz, Das Königl. Mineralogische Museum in Dresden. 1858 pag. 28. 

 *) E. Haeckel, Ueber fossila Medusen. 

 ^) Kneu, Ueber eino Medusa in Peuerstein. Sitz. Ber. d. Wien. Akad. der Wissensch. 1865, Bd 52. Part. 1, 



pag. 480. Att döma af figuren är denna medusa dock högst otydlig. 

 ^) Ueber zwei neue fossile Medusen aus der Familie der Rhizostomiden etc. Neues Jahrb. fiiv Mineralogie 



etc. 1866. 

 ') Handbuoh der Petrefaktenkunde 1867. p. 758. 

 *) Ueber dia fossilen Medusen der Jura-Zeit. Zeitschr. fiir wissenschaftl. Zoologie. Bd 19, pag. 538. De 



nya arterna äro Leptobracliites trigonobrachius, Eulithoia fasciculata, Palaegina gigantea samt Medusites 



quadratus, bicinctus, stauropliorus, circidaris och porpitinus. 



