20 A. G. NATHOEST. OM AFTRYCK AF MEDUSOR I SVERIGES KAMBRISKA LAGER. 



med slam eller med andra ord en afgjutning af densamma, måste denna förete en ej 

 ringa likhet med i fråga varande form från Lugnas. Den plattare, bredare öfre delen 

 skulle då motsvara maghålans öfre del, gränsen mellan öfre och undre afdelningarne 

 skulle motsvara gastrogenitalmembranens anhäftningslinie på umbrella, den undre delen 

 med smalare armar skulle motsvara den af nämnda membran begränsade delen. Under 

 en viss belysning visar exemplaret från Lugnas på denna undre del ganska regelbundet 

 ställda intryck, hvilka väl kunde härröra från gastrogenitalmembranens veck^). 



Som man häraf ser tyckes verkligen en stor likhet mellan Lugnåsexemplaret och 

 crambessiderna ega rum, och det vore onekligen mycket frestande att jemföra dem med 

 h varandra. Svårigheten att afgöra frågan ligger dels i spörsmålet, på hvad sätt en 

 rhizostomids maghåla och genitalkavitet kunnat så fullständigt fylla,s med slam, dels 

 äfven i saknaden af närmare kännedom angående försteningens förekomstsätt. Det 

 förra skulle möjligen kunna tänkas ske, om djuren kommit in i ett mycket upprördt 

 och med slam fullkomligt fylldt vatten eller t. o. m. en haliilytande slammassa. Om 

 djuren då ej genast doge, kunde det vara möjligt, att de vid sina muskelkontraktioner 

 sjelfva medverkade till det första slammets inträngande i centralkaviteten. Det för- 

 tjenar vidare att ihågkommas, att såvida armarnes spetsar afslitits skulle slammet jem- 

 förelsevis lätt genom armkanalerna kunna intränga i maghålan. Det vore högligen att 

 önska, det direkta experiment med nutida rhizostomider kunde utföras för att afgöra 

 dessa och andra frågor. En annan mycket enkel förklaring, som skulle lösa alla svårig- 

 heter, vore om man kunde antaga, att här förelåge ej rhizostomider, men väl dessas 

 förelöpare eller stamformer, hos hvilka munöppningen icke varit sluten. Detta skulle 

 stämma väl med ontogenien. 



Ett annat fyrarmadt exemplar af sand, fastsittande i skifferleran, är såtill- 

 vida olikt det just afhandlade som det i midten är betydligt högre än vid armarne. 

 Detta kan mycket väl förklaras såsom varande utfyllning — genom af vinden ditförd 

 sand — af en på ryggsidan liggande semostoms maghåla och början af armrännorna "). 

 Då man emellertid ej gerna kan anse den lilla håligheten i midten hos det förra exem- 

 plaret för tillfällig, kan denna förklaring ej tillämpas på detsamma. 



Om de former, för hvilka ofvan redogjorts, äfven vid tolkningen erbjudit en och 

 annan svårighet, har denna likvisst aldrig varit af den betydelse, att den kunnat för- 

 anleda tvifvelsmål angående deras hänförande till medusorna, ty dertill har öfverens- 

 stämmelsen i öfrigt varit för stor. Men af de tvenne öfriga, som återstå att behandla, 

 är den ena i detta hänseende något tvifvelaktig, ehuru dess förekomstsätt och några 

 andra omständigheter äro egnade att förringa de invändningar, som skulle kunna göras 

 mot här lemnade tolkning. Det föremål, hvarpå hänsyftas är 



förträffliga teckniiiuar, lemnas en vida noggrannare ocii fullständigare beskrifning än som för Haeckel, 

 hviiken till sin disposition endast egde ett enda exemplar och för öfrigt arbetade under mycket ogynn- 

 samma omständigheter, var möjligt. Haeckel bekräftar sjelf i sitt stora arbete öfver medusorna rigtigheten 

 af nämnde författares uppgifter. 



1) Jeraför äfven Huxley, On the anatomy and affinities of the family of the medusae. Philosophical transactions 

 1849. Rhizostonia mosaica, taf. 38, fig. 26. 



-) Eller kanske ett utfylldt aftryck på sätt ofvan (not 1 pag. 17) angifvits. llj Maj 1881. 



