22 A. G. NATHORST. OM AFTRYCK AF MEDUSOR I SVERIGES KAMBRISKA LAGER. 



midt saknade denna struktur, skulle öfverensstämmelsen med Lugnåsformen blifva än 

 större. Hufvudsakliga olikheten ligger deruti, att cellerna hos denna senare äfven hos 

 stora exemplar hafva samma dimensioner som hos mindre, under det att de hos Cya- 

 nea i samma mån som djuret tillväxer blitva betydligt större och till antalet relativt 

 färre. Men det är möjligt, att cyaneider finnas, hvilka i detta hänseende öfverens- 

 stämma bättre med Lugnåsexemplaren än hvad som fallet är med Cyanea cajjillata. 

 Analogien med denna senare är i alla fall beaktansvärd nog. Tyvärr saknas i littera- 

 turen uppgifter om huru härmed förhåller sig; äfven rörande nämnda art äro de så 

 knapphändiga, att man utan de gipsaftryck, som jag vid Kristineberg tagit, svårligen 

 kunnat göra sig föreställning om deras verkliga utseende. Haeckel säger visserligen, 

 såsom ofvan anförts, att denna karakter hos raaghålans tak är för cyaneiderna utmär- 

 kande, men någon närmare beskrifning på dess utseende hos olika arter eller slägten 

 lemnas icke, och man har sålunda ej tillräckliga data för att kunna jemföra Lugnås- 

 formen med de olika representanterna af nämnde familj. Men denna struktur tyckes ej 

 vara inskränkt blott till rnaghålan, den finnes stundom äfven, såsom hos JDesmonema, 

 på umbrellas öfre sida, i hvilket full denna är i midten försedd med en rund insänk- 

 ning, inom hvilken sao-de struktur är rådande. Om den här är lika starkt utvecklad 

 som inom Cyaneas maghåla framgår ej af Haeckels beskrifning, men att döma af 

 figuren äro cellerna mycket jemnstora. Kan man sålunda för närvarande ej påvisa 

 någon i detali existerande öfverensstämmelse mellan i fråga varande form från Lugnas 

 och cyaneiderna, är emellertid den öfverensstämmelse, som redan finnes, så pass stor, 

 att man väl kan anses berättigad att tillsvidare upptaga den förra såsom en Medusites, 

 och detta så mycket hellre som den af kompetenta domare uteslutits från de enda 

 grupper, till hvilka den väl annars skulle kunna hänföras. Det finnes för öfrigt ännu 

 en möjlighet att tolka densamma såsom hörande till medusorna, fastän på något olika 

 sätt, men detta kan lämpligen uppskjutas tills redogörelse lemnats för följande form. 

 Dessförinnan skall blott framhållas, att den halfklotform, under hvilken den nu af- 

 handlade stundom uppträder, antagligen till stor del är ett rent konkretionsfenomen. 

 Tänker man sig en på stranden liggande medusa upplösas, blir naturligtvis det närmast 

 under densamma liggande partiet i största grad genomdränkt af salter och organiska 

 ämnen, hvilka väl kunna föranleda uppkomsten af konkretioner. Detsamma är för 

 öfrigt, såsom redan omnämnts, troligen stundom fallet med några af de pyramidformiga 

 exemplaren. 



/. Den form, som nu återstår att beskrifva, är Linnärssons Astylospongia radiata 

 (till en del), och då af denna endast ett fritt exemplar, men flere aftryck i skifferleran 

 föreligga, har jag trott mig böra anse de sistnämnda såsom mest typiska, enär de dels 

 äro mycket tydliga, dels sinsemellan alla öfverensstämma. De obetydliga afvikelser som 

 förefinnas hos det fria exemplaret (Taf. 6, fig. 2) kunna för öfrigt mycket väl vara rent 

 individuella; man möter nemligen dylika förändringar äfven hos nu lefvande medusor. 



Exemplaren i skifferleran (Taf. 6, fig. 1) äro kretsformiga, sakna struktur inom ett 

 parti i midten, men visa mellan detta och kanten en mängd smala radierande intryck eller 

 upphöjningar (beroende af hvilkendera sidan man har framför sig). Den yttre kanten är 

 hos tydliga exemplar skarpt begränsad och, som det tyckes, stundom något förtjockad. 



