I. VULGATA fk. 



(l''ortsättning fiäu Kgl. Sv. Vet. Ak. Handlingar. Bandet 25. N:o 3. Jcniför anförda ställe, sid. 31 och följande). 



C. C^SIA (Almqu.). 



Stjelk nästan glatt eller nedtill föga hårig, upptill oftast rikt, nedtill föga eller ej 

 stjernhärig, typiskt 2 — 3-, mera sällan ända till 8- eller 10-bladig med det nedersta 

 eller de nedre bladen nästan oskaftade eller rn. 1. m. och då oftast kort skaftade, de öfre 

 oskaftade, hos mångbladiga former uppåt småningom aftagande i storlek och bredd och 

 hos fåbladiga uppåt Iiastigt decrescerande och långt skilda från hvarandra samt med långt» 

 oftast tvärt aibrott mot inflorescensens brakteer. Hos fåbladiga former sitter ofta det 

 nedre, väl utvecklade stjelkbladet nära basalbladen eller ingår ibland i den af dem bildade 

 basala rosetten, hvarvid de öfriga vanligen bli smala och föga utbildade samt ofta brakte- 

 liknande. Hos alla former förekommer vid stjelkens bas en m. 1. m. riklig bladrosett 

 med vanligen starkt och ytterligt förkortade internodier. Hos former med få stjelkblad 

 äro basalbladen talrikast och bredast. De äro äfven ganska breda hos en stor del af de 

 mångbladiga formerna, men äro hos dessa i allmänhet mindre talrika och tendera att tidigt 

 afvissna (isynnerhet de yttre i rosetten). Hos ett fåtal äro äfven basalbladen smala och 

 hos dessa hafva de ännu större benägenhet att tidigt bortvissna. I allmänhet äro bladen 

 hos formel- med breda basalblad och få stjelkblad åtminstone vid sin bas djupt tandade eller 

 flikade och tendera hos många att få tvär eller hos former, hvilka morfologiskt (och gene- 

 tiskt) stå närmare silvaticum-typen, ej sällan något hjertlik bas. Dessa former tillhöra 

 morfologiskt ccesmin-ty])en. Hos en del andra former, hvilka tillhöra ranwsuin -ty\)en, äro 

 bladen ofta äfven djupt flikade och basalbladen ej sällan ganska breda med bred och 

 stundom något intryckt bas, men former af denna t^j) kunna äfven vara smalbladiga och 

 sammanbindas morfologiskt med ett fåtal former, hvilka genom sina fåtandade blad, färre 

 basalblad och smala till större delen oskaftade, talrika och uppåt långsamt decrescerande 

 stjelkblad mest öfverensstämma med sabru/i(_liiin-ty\)eu. Till färgen vexla bladen hos de 

 olika arterna i full analogi med beslägtade former af Suhccusia från intensivt glaucescenta 

 till gulaktigt gröna eller skiftande i lökgrönt, men oftast är hos alla foi-merna tendensen 

 till glaucescens hos bladen mycket framträdande, i det former med normalt mera grön 

 eller lökgrön bladfärg på en del lokaler äga modifikationer med svagare eller starkare i blå- 

 grönt stötande fäi-g. Hos flertalet former iiro bladen åtminstone på öfversidan m. 1. ra. 



