b H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDOSTKA SVERIGES HIERACIUM- FLORA. 



spridda luoditikatioiiur med starkt tycke ai' silcatlcuni-tyiieji och hvilka muditikationer 

 såsom utan tvifvel kvarstäende medelformer torde framställa utseendet af de sannolikt 

 förr talrikai'e urformerna till sä\;U Catsia som beslägtade former af Subcoesia. Så äga 

 både H. *ccesmm, H. *(/alhanuin och H. *lcvticoIor modifikationer, hvilka stå så ytterligt 

 nära sina beslä,gta.de former af Subccesia: H. *ste7iolepis, H. *c»;siifloruin och H. ^prolixuui 

 (jemte H. ^acidotam), att de ofta förefalla omedelbart förbundna med dessa genom direkta 

 medelformer. En annan omständighet synes mig äfven antyda ifrågavarande grupps lägre 

 ställning, nämligen att ofta en underart af densamma är differentierad i ett par (eller 

 flera) svagt begränsade varietetcr eller former, hvilka inom Subccesia äga hvar sina be- 

 slägtade och motsvarande men sinsemellan skarpt begränsade underarter. Så motsvaras 

 alldeles II. *raviisculum med f^ subcanitiosum, den förra af H. *sublividum och den sed- 

 nare af H. * caiiitiosum ; H. *exaltatum med sina båda med afseende på holkfjällen 

 något skiljaktiga former motsvaras af H. *silvaticum och H. *smuosifrons. — Holkarne vexla 

 inom gruppen betydligt i storlek och form. Hos de mest ccesium-artaåt utbildade for- 

 merna äro de stora och grofva, men ju mera typen närmar sig ramosum- eller subrigidum- 

 typen, desto smärre bli de i allmänhet. För öfrigt står hårighetens fördelning och holk- 

 fjällens form i full öfverensstämmelse med förhållandet hos motsvarande former inom 

 Subccesia. Inflorescensens utbildning hos de olika formerna motsvarar äfven på ett i ögonen 

 fallande sätt förhållandet hos motsvarande former af sistnämda gTupp. Man jemföre t. ex. 

 R. *ccesium med H. *stenolepis, H. *lceticolur med H. ^jjroli.vum, H. *basifolium med 

 H. *maculosiiin m. fl. Hos Ccesia är dock inflorescens-regionen mindre väl begränsad från 

 bladregionen; isynnerhet gäller detta för former af ramosum- och subrigidum-tjpen, hos 

 hvilka den ofta är föga eller icke begränsad nedåt. Hos former af C(5E;sm?n-typen äro 

 inflorescensgrenarne långa och m. 1. m. aflägsnade från hvarandra, hos former af öfriga 

 typer m. 1. m. sammanträngda och utspärrade samt längre (ramosum-typen) eller mera 

 upprätta och kortare (subrigidum-typen). Mellanformer mellan dessa inflorescens-typer 

 förekomma dock nästan hos hvarje underart. Alltid äro grenarne och skaften rakare och 

 gröfre än hos motsvarande former af Subccesia. För öfrigt hänvisar jag angående slägtskaps- 

 förhållandena till den under gruppen Subcwsia lemnade tabellen och till hvad för öfrigt 

 derstädes och under de särskilda formerna anföres i texten. 



Conspectus specieruiu. 



A. Involucri squama- + angustce lincares v. e basi latiore + lanceolata^, interiores 



pra?sertim acuta? v. etiam subulataä sa?pe sat protracta?, glandulis raris sparsis 



v. nullis et pilis piiullo fraaquentioribus v. interdum numero ajquantibus obsita?, 



semper floccis uberibus — sparsis vulgo ubique obtecta? v. interdum marginibus 



floccis paullo uberioribus vestitaj. 



H. ccesium Fr. 



B. Involucri squaraa; + latce lanceolatce — lanceolato-triangulares glandulis sparsis 

 — - sat densis solum obsitie v. glandulis densis et pilis sparsioribus vestita?. in mar- 

 ginibus vulgo conspicue et sat late floccosa?, dorso rarius \-. etiam densius stellata\ 



