• KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 26. N:0 3. 19 



ininutis obtectce. Calathidiuiu + luteum sat radians. Ligulce glabrse. Stylus vivus 

 (subluteus — ) fuscus, siccus sat obscurus. 



Inv. j:z^ D. 30—35, L. m. 2,5 mm. 



Utmiirkt af sin oftast flerbladiga, temligen fina stjelk, mestadels rent gröna, van- 

 ligen glestandade blad ined kortare (på rosettbladen) eller längre till ganska långa (på 

 stjelkbladen), vanligen smala och skarpa, utåt eller framåt rigtade, temligen jemt fördelade, 

 något ofvan eller vid midten upphörande tänder, temligen sammansatt, obegi'änsad eller 

 stundom nästan enkel inflorescens med vanligen fina grenar och skaft samt små ljusare 

 eller mörkare, brungröna holkar med glest stjernludd och glesa, fina, mjuka hår jemte få 

 inblandade, små glandier, hvilka ofta med svårighet kunna upptäckas, samt jemförelsevis 

 smala tjäll, hvilka äro utdragna i en smal och mörkare, nästan naken och hårlös spets. 



Står mycket nära föregående, i hvilken som det sjmes den på en del ställen öfvergår. 

 Med denna har den flera likheter till holkarne såsom de spetsiga fjällen, beklädnaden, at 

 hvilken dock stjernluddet är betydligt sparsammare fastän på samma sätt fördeladt, holk- 

 basens form (något nedlöpande hos yngre holkar) o. s. v. Mest lika föregående till 

 holkarna äro de bredbladiga formerna, hvilka derjemte älven i bladformen och tandningen 

 likna densamma. Det är till dessa mellanformerna till föregående ansluta sig. Från dessa 

 former med bredare blad äro andra former med smala, mera lancettlika, nästan helbräddade 

 eller grundt och glest tandade blad, isynnei-het hvad beträflar rosettbladen, samt få stjelkblad 

 (oftast 1 — 2) och gles vippa med mörkare och större holkar, hvilka hafva bredare fjäll, rätt 

 betydligt skilda, men de sammanbindas med de förra genom former, intermediära till 

 habitus och karaktärer. Frodigare exemplar af dessa hafva alla bladen eller åtminstone stjelk- 

 bladen, hvilka ofta äro många, försedda med glesa, långa och smala tänder. Dessa former 

 äro ofta mycket greniga och rikblomstriga samt hafva smärre holkar med smalare fjäll 

 och hafva mera vulgatum- än ccesium-hRhitus ju rikare inflorescesen är. Exemplar med 

 breda blad hafva isynnerhet på stjelkbladen tätare och oregelbundnare tandning. Stjelk- 

 basen, bladskaften och uiedelnerven äro oftast lifligt purpurfärgade och stundom äro bladen 

 isynnerhet på fuktiga ställen fläckvis eller mot spetsen på båda sidor blodfärgade, hvilken 

 färg dock torde ha en annan orsak än den vanliga, äfven hos denna på undersidan ofta 

 utvecklade purpur- eller lefverfärgen. 



Anträffad hufvudsakligast i skuggigare och fuktigare skogsängar på vata tufvor eller 

 utefter mosskanter, mindre ofta på torrare mark. 



Till denna ansluter sig en form från Norge, Torpen, Engejordet, hvilken ej är fullt 

 identisk, men hufvudsakligen endast afviker genom ofta smalare och mera oregelbundet 

 fliktandade blad (isynnerhet vid basen), ehuru den äfven varierar med nästan hela eller 

 glesare, kortare och mera regelbundet tandade blad, som äro mera grågröna, genom något 

 bredare, grönare holktjäll med kortare spets, klädda af kortare hår och mera synligt, blå- 

 aktigt stjernludd, samt möjligen något mörkare korgar. Den växte på liknande ståndorter 

 som den svenska formen. 



Hufvudformen har jag anträffat i Östergötland, Sunds s:n, Löfåsa på flera ställen (lågväxt helbladigare), 

 N. Vi s:n, Kärremåla och Siggeniålen rikligt (på förra stället mången gång i sällskap med /? subcanitiosum af 

 föregående). 



