KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND. 26. N:0 3. 21 



En i högsta grad variabel form och derföre svår att karakterisera. Mest utmärkande 

 för densamma Rro breda, glestandade, gulaktigt gröna blad med vanligen breda men 

 spetsiga, oftast vinkelrätt utstående eller svagt framåtriktade tänder och oftast af bredt 

 äggrundt-lancettlik eller äggrund form, vanligen stora eller åtminstone grofva holkar med 

 breda, mer eller mindre trubbiga, hårtofsade, glest till tätt stjernludna fjäll, hvilka dess- 

 utom äro klädda af mer eller mindre långa, till större eller mindre delen af sin längd 

 hvita hår (vanligen med grof svart bas), samt temligen täta, mörka, gula korgar med 

 ljusa, mera sällan något mörka stift. Serdeles karnkteristiska äro de yttre fjällen, hvilka 

 genom sin breda, trubbiga eller tvära och hårtofsade spets afvika från de öfre fjällens grön- 

 aktiga eller mörka grund. Häri framträder (oafsedt andra likheter) isynnerhet dess slägt- 

 skap med H. *ccesiiflorum. Inflorescensen vexlar från nästan gaftelgrenad, fåblomstrig med 

 långt akladium och vidt utspärrade eller mera upprätta, raka eller mot toppen något böjda 

 grenar till rikt och utspärradt grenig och vanligen nedåt obegränsad eller stundom mera 

 sammanträngd, kvastlik, ej sällan låg och vid med utspärrade och isynnerhet uppåt båg- 

 böjda grenar samt kort akladium. Afven häri visar denna form på en gång slägtskap 

 och analogi med H. *ccEsiiåurum, hvars infiorescens är på samma sätt vexlande till 

 byggnaden (jfr. hufvudformen och var. galbaniforme). Stjelken varierar i hög grad, grof 

 till späd, låg eller hög, bladlös eller med ända till 3, stundom flera stjelkblad. Dessa 

 liksom rosettbladen variera betydligt till foimen, från äggrunda till smalt lancettlika, 

 och äfven till tandningen. An är denna gles, jemn, rak och bred, än smal och hvass, 

 oftast i^egelbunden och utstående, men stundom oregelbunden, isynnerhet på stjelk- 

 bladen; och hos former med bredare blad, framförallt då bladbasen tenderar till eller 

 är tvär eller svagt intryckt eller hjertlik, bli tänderna isynnerhet vid basen tätare 

 och ofta djupare samt mer eller mindre bakåtböjda och i spetsen krökta, allt karak- 

 tärer, hvilka påminna om silvaticiun-tjYiGn och ytterligare ådagalägga denna forms 

 slägtskap med H. ^coisiifloruiu. Då endast ett stjelkblad utvecklas, är det antingen 

 skaftadt (stundom långt) och har ofta. tvär eller intryckt bas, eller oskaftadt med 

 nedlöpande bas. Då flera stjelkblad äro utbildade, är det nedre vanligen skaftadt hos 

 bredbladiga former, hos smalbladiga former deremot äro oftast alla oskaftade. Men oafsedt 

 dessa förändringar, hvilka ej synas stå i något bestämdt samband med förändringarne i 

 öfriga karaktärer, varierar denna, underart i andra afseenden ofantligt. Dels synes den vara 

 mycket känslig för ståndortens inflytande, så att hvar och en hyser sin sei^skilda, i 

 något afseende utmärkande modifikation, dels synes den vara splittrad i en mängd svaga 

 varieteter eller raser, af hvilka hvarje trakt synes ha någon, som förherrskar. Att döma 

 af förekomsten af två eller flera lätt igenkänliga former jemte hvarandra på samma trakt 

 äro en del ganska utpräglade, men på andra lokaler öfvergå former, som på vissa orter 

 äro skilda, utan gräns i hvarandra eller i former från närliggande trakter, hvilket förhål- 

 lande jemte den stora vexlingen af standortsmodifikationer gör det omöjligt och äiida- 

 målslöst att strängt begränsa dessa former. Dock vill jag här angifva de vanligaste för- 

 ändringarne, hvilka (vare sig de äro att betrakta som modifikationer eller varieteter) träffa 

 isynnerhet holkarne, och hvilka på många sätt äro kombinerade med de förut omtalade 

 variationerna i örtståndet. 



