IvONGL. SV. VET. AKADEMlKNS HANDLINGAR. BAND 26. N:0 3. 23 



ljusare bladfärg och öfvervägande gula stift, hvareinot former med mörkare holkar hafva 

 mörkare bladfärg och företrädesvis orent färgade stift. Likaledes äro H. *(/nlbani former 

 med låg och vid, kvastlik inflorescens tydligen analoga eller beslägtade med H. *ccesiiJlo- 

 rum var. galbaniforme. Hos båda formerna varierar äfven tandningen analogt, äfvensom 

 bladbasen. 



I Kristianiatrakten och i nordkanten af H. *yalbani utbredningsområde (men äfven 

 h. och d. söderut) förekomma allmännare eller nästan uteslutande former med mycket 

 gröna holkar (f. virens), men för öfrigt vexlande i habitus, bladform och tandning liksom 

 flertalet öfriga former. Dylika i Kristianiatrakten anträffade former äro serdeles anmärknings- 

 värda genom vexlingen i bladbasens utseende, hvilken hos låga, bredbladiga former ej sällan 

 blir nästan hjertlik, hvarigenom dessa ofta med svårighet kunna skiljas från former af 

 H. *C(jesiijioruiii v. galbaniforme, äfven denna med grönare holkar anträffad på samma 

 lokal. Dessa lågväxta former äro der genom alla mellanstadier förenade med högväxta, 

 smalbladiga former med ända till trebladig stjelk. 



Traktvis eller i enstaka exemplar uppträda former, än som det synes med svag, än 

 utan all konstans, hvilka genom sin högre, flerbladiga stjelk och äfven i rosetten smala 

 (smalt lancettlika) blad med skarpare tandning samt smalare holkar i betydlig grad närma 

 sig former af H. *vanabile. På Gotland, utom hvilket den sednare underarten ej är 

 känd, äro de ofta talrika och synas på sina ställen alldeles öfvergå i former af denna under- 

 art (se nedan). 



Här må vidare anföras, att former från öppen och fastare mark haf\a tydligast 

 ccesium-hahitus, derigenom att de hW grofva, lågväxta och bredbladiga samt få större och 

 gröfi'e holkar, hvaremot lundbacksformer eller former från friskare ängsmark och liknande 

 lokaler än närma sig ."*f/yai/«ini-typen än genom sin bladrika stjelk iiiilgatuin-ty\:>ea. På 

 Torrare lokaler äro bladen rikligare håriga, på friskare mera glatta. Till färgen variera de 

 stundom på båda sidor eller på undersidan ljust glaucescenta, stundom något lökgröna 

 eller gråaktiga. 



I det föregående har påpekats, huru H. *ccesiiflorum i en del af sina former i 

 karaktärer närmar sig H. *sublividuia, och anmärkningsvärdt är äfven att //. *galbanum, 

 hvilken, sotu förut antydts, utan tvifvel är motsvarande ccesimn-ion^ till den förstnämda, ofta 

 (hos de former, som hafva gråa och långa holkar) till förvexling liknar den sednares mot- 

 svarande ccesiu I n-f orm, H. *ravusculum. Här må äfven nämnas den analogi, som äger rum med 

 afseende på holkarnes utseende mellan flera modiflkationer af H. *galbanum k ena sidan 

 och de tre formerna H. *ravusciduT)i med fi subcanitiosum och U. *fraudulentum a andra 

 sidan. Förhandenvarande form är dock lätt skild från alla dessa bland annat genom sina 

 bredare och trubbiga fjäll. 



Inom området aoträffad i Östergötland, Tingstads siii, Odensberget; Gryts s:n (N. C. KINDBERG); Wists 

 s:n, Sturefors, Sandsbro ocli Wessentorp; Kärna s:n. Malmskogen (förf.); Wäderstads s:n, Bossgärd, Lindeliidleii, 

 Torpa och Skållerud; Svanshals s:n, Strömstad (förf.); Odeshögs sm, Stora Äby och Orrnäs, f. fuscovireus och f. 

 variegatum (förf. och G. A:N Malme) ; Omberg, Stooklycke, Rödgafvel och Anuddeii (förf.); Sunds s:n, Ed, Sunds 

 Norrgärd, Suudsö m. fl. st. (förf.); N. Vi s:n, Kärremåla och Siggemålen (förf.) samt Kyrkoliögmålen (K. F. 

 DUSÉN); V. Ryds s:n, Tunarp (förf.); Asby s:n, Liudåseu; Oppeby s:n, Drabo (förf.); Atvids s:n, Slefringe och 

 Karstorp (förf.): Småland, Gärdserum s:n, Bossgurd (förf.); Forserum s:n, Lättarp (K. .JOHANSSON); Eksjö s:n, Brevik 



