24 H. DAHLSTIODT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIEHACIUM-FLORA. 



(förf.); Westervik, Svinuersbo (A. W. LuND): Gotland, Hau och Ar, Fårösund och Skälsö i Fleringe s:n; Lärbro 

 S:ti; Othem s:n ; Bungc s:ii; Luiiiinelmid ; AVisby (S. ALMQUIST och K. JOHANSSON); Ventinge i Hejda s:n (FE. 

 AhlfveN(iREN) mestadels f. atrum eller likniinde, nfta grofväxta och med rikhäriga holkar: samt vid Fårösund 

 och pä Skälsö, f. canum, (enl. explr. af S. Almquist); dessutom vid Bunge och Lärbro samt Ar mellanformer 

 till följande samt i Rute s:n derjemte former med mer än vanligt framträdande silvaticum-\iiih\tas. 



Utom området funnen i Westergötland, Alingsås (A. BERLIN): Södermanland, Stora Malms s:n (G. A:N 

 Malme); Södertelge (M. FlodERUS): Westmanland, Kungsör, f. virens (C. O. V. PORAT): Stockholms skärgärd, 

 SS. Vadholma och Djurö, (S. ALMQUIST), f. atnmi: Gestrikland, Gefle, f. atrum och f. virens (C. O. SCHLYTER): 

 Helsingland, Söderhamn, Grisberg (A MAGNUSSON), f. virens: Jemtland, Are (J. P. NORRLIN) samt i Norcje uära 

 Trondhjem (J. P. NORRLIN, Hier. exs. n. 122); Ringebo och Veblungsnäs (Fr. .MILBERG) och i Kristianiatrakteu 

 samt i Etnedalen vid BruHat, f. virens (förf.); Tonsäsen (VV. NORDENFELT). 



En i flei'a afseenden mera utmärkt form ;ln de öfriga är: 

 fi divaricans n. var. 



Utmiirkt af O- eller 1 — 2-bladig, späd och föga hårig eller nästan endast vid den 

 violettfärgade basen rikligare hårig, föga stjernhårig, vanligen låg stjelk med få, 2^ — 3, 

 små tunna rosettblad, af hvilka de yttre äro ovala till omväridt äggrunda eller nästan 

 rundade med vigglik eller tvär till hjertlik bas och rundad eller t. o. m. tvär eller mycket 

 trubbig spets samt tätt, bredt och triangulärt tandade till bugttandade, det inre bredt 

 äggrundt till rhombiskt kortspetsadt, mera skarptandadt med bas som hos de öfriga, alla 

 med tänderna utstående eller basaltänderna, is)nnerhet då basen är hjertlik, bakåtrigtade 

 (ofta långa och smala), undertill isynnerhet på medelnerven och på bladskaften tätt lång- 

 håriga, ofvan glest korthåriga till glatta, af små, rhombiska eller rhombiskt lancettlika 

 till lancettlika stjelklilad, af hvilka de öfre äro långt skarpspetsade, det nedre kortspetsadt 

 och oftast långskaftadt eller, då endast ett är utveckladt, än oskaftadt än långskaftadt, af 

 gles vippa, som är gaffelgrenad, 2 — 3-blomstrig, ibland mera sammansatt och ibland mera tät 

 med merändels vidt utspärrade och ofta nästan vinkelrätt utstående, fina grenar samt 30 — 50 

 mm. långt akladiura. Holkarne iVro små, korta och mörka med mycket ojemt tegeilagda 

 fjäll, de yttre oftast vtterst korta, klädda af glesa hår och spridt, sällan tätare, mot kan- 

 terna vanligen tydligare och något rikligare stjernludd samt temligen glesa hår. Korgar 

 medelstora. Stift vanligen in. 1. m. mörkt. Stjelkbasen, bladskaften och medelnerven äro 

 oftast lifligt och glänsande purpurfärgade. 



Typiskt är denna form låg och fåbladig, men uppväxer stundom hög och fler- 

 bladig, hvarvid stjelkbladen ofta bli smalt lancettlika och tandade som hos varietetcn /^ 

 af följande, hvilken den ibland till den smalare vippan och de mera grågröna hulkanie 

 mycket liknar. De lägvä.xta individen med ett skaftadt stjelkblad och flertalet af rosett- 

 bladen med tväi- eller hjertlik bas erinra mycket om magra former af H. *ccemjioruin. 

 Till holkarne, hvilka oftast ;iro mörka, erinrar den mest om gleshärigare individ af föregå- 

 endes f. atrum; äfven är den lik föreslåendes lå»växtare former till den fåbl om strida, utspär- 

 rade inflorescensen, men holkarne äro mindre än hos densamma vanligen är fallet, och grenarne 

 tendera att vara eller äro ännu mera utsp;u'rade än hos någon af dess former. I alla 

 sina individuella modifikationer bibehåller den alltid ett serdeles eget utseende, framkalladt 

 hufvudsakligast genom de små bladens form och tandning, isynnerhet hos de mvcket 

 trubbiga rosettbladen, hvilka äfveii hos inängbladiga, åt var. />' af H. *vaviahile tenderande 



