28 H. DAHLSTEDT, BIDKAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



gracilibus foliolatis indeterminata. Pedicelli apice incrassati scjuaraati dense cano- 

 floccosi, rare — sparsiin pilis mollibus crispulis vestiti. Involucra + gracilia — 

 crassiuscula parva — mediocria cano- v. fuscoviridia, basi + ovato-descendente. 

 SquamoB + laxae angustaj + regulariter imbricatas plurima3, exteriores obtusiusculas 



— sat acutiB, interiores + acuta^, intima? subulata; + elongata; incurabentes, apice 

 levissirae comata», ceteruni undique rare — sparsim et adpresse apices iuterduin et 

 margines versus saspe densius stellatic et pilis mollibus crispulis canescentibus sparsis 



— sat densiusculis obtecta?. Calatkidium luteum sat plenum. Ligulce glabraj, 

 Stylus luteus — fuscescens. 



10—12 



Inv. -5zx> D. 30—35. L. m. 2—2,5 mm. 



I sin typiska gestalt är denna väl skild från föregående genom sin höga, styfva men 

 vågböjda, vid basen lifligt violetta stjelk, smalare blad, isynnerhet de inre rosettbladen och 

 stjelkbladen, hvilka äro utdragna, m. 1. ra. smalt jembredt lancettlika och långspetsiga samt 

 jemt sågtandade till oregelbundet och smalt långtandade med vanligen 2 — 3 par tänder 

 betydligt längre än de öfriga, oftast kort och smal inflorescens med ej sällan länga och 

 mera utspärrade, raka och fina eller ni. 1. m. snedt utstående till uppåtrigtade grenar samt 

 medelstora, gröngrå eller orent svartgröna holkar med smala, till större delen spetsiga fjäll, 

 klädda af vanligen jemt utbredt, tilltryckt stjernludd, hvilket mera sällan är samladt i 

 fjällens spetsar, oftare mot kanterna (hvarigenom holkarne stundom få ett eget brokigt 

 utseende), men derjemte med glesare eller tätare, gråa, endast vid sjelfva basen mörka, 

 krusiga, fina hår. I de flesta fall är stjernluddet glest spridt öfver fjällens hela }i:a, högst 

 sällan mot spetsarne något rikligare (hos modifikationer ]:)åminnande om följande form). 

 Hos lågväxtare och fåbladigare modifikationer med mörkare, spetsigare tjäll, hvilka dess- 

 utom ofta hafva längre och smalare holkar, är det vanligen glesare eller åtminstone 

 mindre framträdande på midten af fjällen, tydligare mot kanterna. Dessa modifikationer, 

 hvilka gradvis öfvergå i hufvudformen, påminna äfven om följande form till örtståndet, 

 isynnerhet till bladrosetten, ■ hvars yttre blad äro teraligen breda, och hvars inre blad och 

 få stjelkblad ofta äro glest och långt samt nästan fliktandade. De mest lågväxta med blott 

 1 — 2 stjelkblad erinra ibland till de yttre, breda, trubbigare och ofta bredtandade bladen 

 med någon gång tvär eller svagt intryckt bas samt den lifligt violetta färgen på stjelkbas 

 och bladskaft om (i divaricans af H. *(/albaniim. Stundom äga äfven högväxta, flerbladiga 

 former något eller ett par af de yttersta bladen breda med tvär eller intryckt bas. Tand- 

 ningen är hos dessa blad mera utåtrigtad, vid basen äfven bakåtrigtad, hvarigenom 

 likheten med H. *ccesiiflonim blir rätt framträdande.' Alla modifikationer och mellan- 

 former få gerna bladens undersida ni. 1. m. violettfärgad ; stundom bli äfven stjelkbladen 

 på öfversidan från spetsen och m. 1. m. långt ned liksom tänderna brunaktigt. purpur- 

 färgade. Bladen äro vanligen fasta ocli läderartade. 



Någongång varierar denna form grenig ända från basen, In-arigenoni inflorescensen blir 

 obegränsad. Hos sådana former äro grenarne vanligen längre och mera utstående, hvarigenom 



1 AiimärktiingsvSrrl är nnalng:ien mellan H. *ccesi(l/oi-iim, *galbanum ocli *variabile Ti ena sidan ocli //. 

 lacerifolium, *laiticeps ooli *resupiiiatinn med beslagtadc ä andra sidan. 



