KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 26. N:0 3. 29 



de mycket päiiiinna om föregående form, till livilken mellanformer synas förekomma. De 

 högväxta formerna med liten, smal, begränsad inflorescens tillhöra till sin öfre del fullkom- 

 ligt ric/idum-typen, men öfvergå gradvis i former, hvilka äro utvecklade efter vulgaVum- 

 typen. Från dessa sednare former leda öfvergångar till följande, hvilken är utvecklad 

 efter ccesium-iy^en. Öfriga tillhöra rainosum-iy^^en. Sålunda framställer denna varietet 

 med sin nedannämda form (liksom hufvudformen) tre skilda morfologiska typer jemte en 

 mängd öfvergångar mellan dem. 



Den efter ccesium-iy^%n utbildade formen, hvilken till habitus och tandning är 

 analog med vissa fliktandade former af H. *ccesiwn., är tillräckligt märkvärdig, ehuru den 

 måhända blott är en mera utpräglad ståndortsmoditikation, för att serskildt anföras: 



b. turbinatulum n. f. 



Skild från föregående genom glest 2 — 3-bladig stjelk, stora, temligen breda, ovala — 

 elliptiska yttre blad, hvilka äro glest och bredt tandade och kortspetsade, samt långa, lan- 

 cettlika, ojemnt och långt glestandade inre blad med utstående tänder, genom m. 1. m. lancett- 

 lika, hastigt uppåt decrescerande stora stjelkblad (de 1 — 2 nedre oftast skaftade), hvilka äro 

 ut- eller nedböjda och glest samt långt fliktandade af 2 — 3 par långa (10 — 15 mm.), m. I. m. 

 smala, utstående tänder, samt genom större holkar med något bredare fjäll och ännu tydligare 

 konisk, nedlöpande bas och med samma beklädnad som hos föregående eller med något rikare 

 stjernludd, hvilket ännu tydligare fi'amtiäder i tjällens spetsar. Vanligen äro äfven de 

 enkla håren öfverallt längre. Oftast utgå 2 — 3-bladiga grenar från alla bladvecken 

 äfvensom bistjelkar från rosettbladen. Inflorescensen blir sålunda vanligen obegränsad nedåt 

 och dess egentliga, af verkliga brakteer stödda grenar äro få, oftast 2 — 8. 



År att betrakta som föregåendes ytterlighetsform med ccesiuvi-hahiius. Möjligen 

 är den blott en ståndortsmodifikation (friskare ängsmark.) Stundom inträffar såväl hos 

 denna form som hufvudformen och mellanliggande modifikationer att ett par stjelkblad, 

 vanligen några af de mellersta, bli alldeles motsatta, isynnerhet hos exemplar med rikare 

 förgrenad stjelk. 



En något afvikande form, kanske blott en modifikation af föregående, är: 



c fracidodes K. Johanss. in litt. n. f. 



H. Dahlst., Herb. Hier. Scand., Cent. II, n. 20. 



Den afviker genom ofta bredare (de yttre ej sällan med tvär eller intryckt bas), kortare 

 samt skarpt och mera jemnt tandade basalblad, genom få, oftast kortare, kort- och skarptan- 

 dade stjelkblad samt långgrenad, mycket utspärrad inflorescens med tjockare, orent gröngrå 

 holkar med vid basen temligen breda fjäll, klädda af en smal strimma af ludd i kanterna 

 och korta, glesa, ljusa hår. Holkarrie äro temligen korta och breda och nedlöpa liksom 

 föregående ofta i det upptill förtjockade, småfjälliga skaftet. Bladen äro liksom hos före- 

 gående af ljusgrön färg. 



H. *variahile uppträder helst i magra skogsängar med kalkgrund eller på kalkhedar 

 på norra Gotland. De olika formerna äro anträffade på följande ställen: 



