ICONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAH. BAND. 26. N:0 3. 31 



conspicue albido-stellata?, ceteruin dorso pilis sat densis (v. densis) et sa^pe lorigis 

 canescentibus crispulis obtecta^ et minute et sparsim sed vix conspicue gla,ndulos8e. 

 Calathidium sat obscure hiteum sat densum. Ligulce glabraä. Stylus subfuscescens. 



10—12 



Inv. g_Y , D. c 35, L. in. 2,5 mm. 



Denna underart är mycket närstående H. *variahile, men är likväl i högre grad än den 

 sednares habituelt ofta mera afvikande vainetet f'i angustilobum differentierad frän densamma. 

 Från båda äger den ett serdeles afvikande utseende, isynnerhet genom de bredare rosettbladen 

 af m. 1. m. äggrund form med vanligen färre och gröfre tänder och mera tvär bas samt de 

 mindre och bredare stjelkbladen, af hvilka åtminstone de tvenne nedersta äro skaftade. 

 För öfrigt utmärker den sig genom mörkare grön, på undersidan af bladen mera i 

 blågTått stötande färg, breda, ganska blekkantade och oftast serdeles trubbiga holkfjäll, 

 hvilka nästan endast i kanten äro (svagt) stjernhåriga eller äfven i hela spetsen äro klädda af 

 utbredt, blåhvitt stjernludd samt på ryggen bära ganska ymniga, gråa, långa och krusiga 

 hår. Inflorescensen är vanligen fåblomstrig, hopdragen med korta upprätta grenar men blir 

 ibland mera långgrenig. Stundom utgå korta, snedt utåtrigtade grenar fi-ån de öfre blad- 

 vecken, och ej sällan fortskrider förgreningen ända till basen, men de nedre grenarne äro 

 mången gång ej fullständigt utvecklade. Stundom blir dock hela växten ända från basen 

 utspärradt långgrenig. Bladens tandning, som i allmänliet på rosettbladen är grof, triangulär, 

 på stjelkbladen finare och tätare samt skarpare, varierar på friskare ställen mera oregel- 

 bunden och lång till nästan flikig, isynnerhet vid bladbasen, och blir på stjelkbladen ofta smal 

 och syllik. Basalbladen äro mången gång stora och breda samt hafva ofta äggrund, ibland 

 t. o. m. något intryckt bas. Så beskaffade individ få i bladrosetten ett starkt tycke 

 med silvaticum-i^y^en. Oftast är isynnerhet rosettbladens undersida mörkt lefverfärgad 

 eller violett; stjelkens bas är m. 1. m. högt upp och bladskaften samt hela eller en del af 

 medelnerven äro deremot nästan alltid mörkt brunvioletta eller ljust vinfärgade. Holk- 

 skaften äro alltid under holkarne starkt förtjockade, hvarigenom holkbasen i yngre stadier 

 ser ut att vara nedlöpande, men den blir snart först äggrund och sedan tvär eller t. o. m. 

 intryckt. På skaften äro alltid utvecklade 3 — 5 smala, syllika, brungröna brakteer. Holk- 

 fjällen äro mångradiga, breda och ganska jemnt tegellagda, de yttre mycket korta och 

 triangulära, något utstående, de inre mera tilltryckta i motsats mot föregående, hvars alla 

 fjäll äro m. 1. m. frånstående. 



Som jag förut näint synes denna form mycket skarpare utpräglad och torde sällan 

 ä.ga fåbladiga åt H. *galbanuni tenderande former eller modifikationer. Men den är tyd- 

 ligen till holkarne analog med de former af den sednare, hvilka hafva föga eller svagt 

 utbildad stjernludd i kanterna af fjällen eller luddet mera tydligt utbredt i deras spetsar 

 samt rikligare hår på holkarne, såsom de gotländska formerna, hvilka ansluta sig till 

 f. atrtim. 



Till följande form står den tydligen i ett, som det synes, visserligen mera af brutet 

 slägtskapsförhållande, men som är i full analogi med föregående formers förhållanden till 

 sina i^espektive lågväxtare och fåbladigare former med vulgaturn- eller t^cesuuH-habitus och 

 hvilka m. 1. m. närma sig till H. *galbani olika former. 



