KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 26. N:0 3. 33 



uppvisa i alla sina delars variation mer eller mindre sträng analogi med variationerna 

 inom H. ^galhanum (och t. o. m. H. *ccesiiflorum), hufvudformen af H. ^variabile dock 

 aldra tydligast, bvilket framträder i synnerhet i modifikationerna i anseende till holkarnes 

 beklädnad, hvarigenom den i detta afseende, ehuru eljest i örtstånd och habitus väl skild, 

 kan bli förvillande lik f. cinerascens af H. *galbanum. Hos alla formerna, mest hos de 

 två första, men äfven mycket ofta hos H. *galbanifolium, framträder liksom hos H. 

 *qalbanum en antydan om slägtskap med H. *ccesiiflorum, hvilket A-isar sig i de yttre 

 bladens benägenhet att få basen hjertlik eller åtminstone tvär med utåt eller bakåt 

 riktade tänder. Men äfven flera andra, i det föregående omnämda likheter mellan 

 H. *cresiiflorum, H. *galbanuin och H. ^variabile samt H. *galhanifolium göra det 

 sannolikt, att de äro nära beslägtade och troligen utvecklade ur en och samma grundform. 

 I sjelfva verket ger H. ^galbanum /i divaricans genom sina i det föregående anförda 

 likheter med de nyssnämda underarterna en ganska god föreställning om, huru en sådan 

 grundform torde ha sett ut. 



Då H. ^galbanum och H. * ccesiiflorum på Skandinaviens fastland (äfven i Finland) 

 hafva en ganska vidsträckt utbredning, hvarjemte båda förekomma på Gotland, äro deremot 

 H. *variahile och H. *galbanifolium med sina former ej kända från fastlandet. De två 

 förstnämda kunna oaktadt sina mången gång rätt mycket framträdande likheter med lätthet 

 begränsas från hvarandra. Den första af de båda sistnämda deremot går tydligen som ofvan 

 visats i en del af sina former gradvis öfver i former af H. *galbaniim, och den föreställ- 

 ningen tränger sig ovilkorligen vid betraktandet af dessa förhållanden fram, att den tillhör 

 en i jemförelsevis sen tid från den sednare utbildad formgrupp, inom hvilken tvenne 

 mera markerade utvecklingsrigtningar sedan gjort sig gällande, och i hvilka den håller på att 

 afskilja sig. H. ^galbanifolium, hvilken tydligen tillhör samma formgrupp, är deremot i 

 det närmaste differentierad. Detta förhållande står i full öfverensstämmelse med förhållandet 

 hos många andra former på Gotland, hvilka där äro högeligen variabla men på fastlandet 

 mera beständiga. Serskildt faller det i ögonen, att flera former, hvilka på fastlandet äro 

 utbildade efter ccesium- och vulgatuin-ij\^en, på Gotland sträfva att utbilda former, analoga 

 med 7\qidum-tjpen men med tendens till en egendomlig utspärrad förgrening från de flesta 

 af stjelkbladen, och hvilken typ jag dels efter det äldre namnet för den först iakttagna 

 formen af denna typ, dels efter stjelkens förgrening kallat ramosiun-tjpen. 



Denna allmänna variabilitet hos Gottländska former synes mig stå i full öfverens- 

 stämmelse med det allmänt iakttagna sakförhållandet, att sedan en längre tid från fast- 

 landet afskilda öar och ögrupper äga ett jemförelsevis mindre antal typer, inom hvilka 

 deremot variabiliteten är synnerligen stor och mångformig. 



IT. *galbanifoUum är funnen vid Gerungs i Eute s:n bland stenar på solöppna platser, blommande i början 

 af Juli 1882, ett mycket tidigt år (K. J. LÖNNROTH), och vid Fårösund i talldiiugar och på straudvallar (S. 

 AlmquIST och K. Johansson); b obscurifoUum vid Fårösund uuder olika år (S. AlmQCIST och K. JOHANSSON). 



K. St. Vet. Akad. Handl. Band. 26. N:o 3. 



