KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 26. N:0 3. 35 



ludna stjelken, hvilken ofta blir ända till 5-bladig och ej sällan grenad ända från basen med 

 mera ojemt fliktandade, långspetsade, uppåt eller snedt utåtrigtade blad, och den vida, lång- 

 greniga, ofta uppåt nästan flocklika inflorescensen med ganska raka och utspärrade, fina grenar 

 och skaft, långt akladium samt temligen breda, blekt gröngrå holkar, hvilkas i spetsen 

 tjärfärgade fjäll till största delen (isynnerhet i spetsarna) äro nakna och för öfrigt klädda 

 af glesa hår och knappt märkbara, enstaka glandelhår. Isynnerhet är denna form märk- 

 värdig för sin täta bladrosett, bladens tandning och de yttre rosettbladens silvaticurn-Yika 

 form samt den vida inflorescensen, hvilken tenderar att bli flocklik. I detta sednare af- 

 seende, i bladfärgen och stjelkbladens tandning samt till holkarnes utseende och de smala 

 fjällen erinrar den ej litet om H. *variabile ft angustilolniin och är sannolikt närmast be- 

 slägtad med denna. Liksom denna har den ofta de yttre bladen med något hjertlik form 

 och liknar häri och i dei-as tandning former af H. * ccesiijiorum och H. *galbanuin, med 

 hvilka den torde räkna en något aflägsnare slägtskap. Från alla dessa skiljes den lätt 

 såväl genom sin egendomliga habitus som genom holkens sparsammare beklädnad,^ isyn- 

 nerhet genom saknaden af stjernludd på fjällens öfre delar och deras tjärfärgade spetsar. 

 Stjelkens bas är ofta vackert rödbrun liksom hos H. *variabile p' angustilohurn, och bladens 

 spetsar äro ofta på båda sidor, stundom ett längre stycke utefter medelnerven, blodfärga-de. 



Anträffad på Gotland på sandiga och steniga, solöppna lokaler vid Visby och vid Ar i Fleriiige (enl. K. 

 J. LÖNNROTH) samt vid Fårösund (K. JOHANSSON), hvilka båda urskiljt den oberoende af hvarandra. LÖNNROTH 

 sammanstälde den med H. PollicMw C. H. ScHULTZ. 



8. H. *exaltatiiin Dahlst. 



H. *exaltatum Dahlst. apud Stenstr., Wärml. Archier. 1889. — Dahlst., Hier. exs., 

 fasc. I, n. 76; fasc. IV, n. 68. — Dahlst., Herb. Hier. Scand., Cent. II, n. 24, 25. 



Caulis plerumque elatus 35 — 80 ctm. altus gracilis — crassiusculus O — 3( — 5)- 

 folius ssepe sat firmus et rigidus, inferne dense — sat dense et longe pilosus vix 

 floccosus + coloratus, superne densiuscule — rare pilosus magis magisque floccosus, 

 apice sparsim floccosus — sat tomentosus. Folia rosularia plerumque pauca vulgo 

 3 — 4, Itete gramineo-viridia interdum subtus subglaucescentia, exteriora sub anthesi 

 SEepe emarcida (parva — ) mediocria + ovata v. ovalia — oblonga crebre et acute haud 

 longe dentata obtusiuscula — brevissime acuta, intermedia + oblonga — late v. anguste 

 lanceolata magna v. maxima + argute et longe sat crebre et subinsequaliter dentata 

 + acuta, interiora + elongate lanceolata stepe valde elongata inagqualiter acute et 

 longe — longissime antrorsum sparsim deorsum crebrius dentata ad basin ssepe 

 longissime pinnatifida in apicem longissimum + integrum acutura protracta, omnia 

 praasertim interiora basi in petiolis alatis laciniis v. dentibus longis — longissimis 

 liberis descendentia, supra vulgo rare pilifera v. glabra, subtus sparsim ■ — densi- 

 uscule in nervö dorsali sparsim stellata densius et longius pilosa, marginibus pilis 



Pä gamla afblomstrade holkar bli håren såsom vanligt rikligare och gråare. 



