KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 26. N:0 3. 37 



ej synnerligen tilta korgar med gula stift. Varierar ganska mycket till holkarnes färg, 

 beroende hufviidsakligast p;i hårens och fjällens ftlrg samt i någon mån på m. 1. m. rikligt 

 utveckladt stjernludd. På Gotland förekommer en modifikation med afseende pä holkarne, 

 hvilken för öfrigt är oafhängig af förändringar i andra delar och utan konstans. Hos 

 denna modifikation, hvilken är helt och hållet beroende af lokalen (öppna hafstränder) och 

 har sin motsvarighet hos andra gottländska former t. ex. H. *cce.mun, H. *f<tenole2ns in. fl., 

 äro holkarne mycket ljusa och blekgröna. Denna färgförändring åtföljes äfven af en 

 urblekt färg hos bladen. Glandierna hos H. *exaltatum variera mycket till storleken. Hos 

 glesare håriga former äro de på holkfjällen ofta rätt stora, mörka och lätta att upptäcka 

 samt synas vara något rikligare äfven på skaften. Sådana modifikationer träffas van- 

 ligen på friskare, skuggigare ängsmark. Hos former med rikligare hårighet äro de 

 sällan utvecklade på skaften eller så små, att de föga observeras, och på holkarne äro 

 de oftast ytterst små och dolda af håren, så att de endast med möda kunna upptäckas. 

 Till bladformen varierar den äfven något. Här och der förekomma fläckvis eller i 

 enstaka individ former med bredare, mera äggrunda yttre och bredt äggrundt lancettlika 

 inre blad. De yttre bladen hos dessa hafva ej sällan tvär eller hjertlik bas, eller är basen 

 endast föga nedlöpande. Vanligen är hos dessa stjelken bladlös eller försedd med blott ett 

 skaftadt blad. Tandningen, hvilken vid basen isynnerhet af de yttre bladen är m. 1. m. bakåt- 

 rigtad, påminner för öfrigt hos dessa former i hög grad om H. *silvatici tandning. Dylika 

 exemplar bevisa tydligt den nära slägtskapen med den sednare. Men äfven hos de normala 

 formerna med långsträckta blad erinra de långa, spetsiga tänderna och flikarne, hvilka ofta 

 nedstiga på bladskaften, om H. *silvaticum. Fastlandsformer äga i allmänhet föga bladig, van- 

 ligen ]- sällan mer än 2-bladig men mycket högväxt stjelk. De hafva derjemte oftast mycket 

 stora blad, och isynnerhet äro de inre och stjelkbladen karaktäristiska genom sina långa, 

 smala, merändels glesa, utdraget triangulära till lancettlika tänder och flikar, hvilka ofta 

 isynnerhet vid bladbasen äro lika långa eller längre än skifvans hela bredd (ända till 30 

 ä 35 mm. långa). På Gotland är den mera föränderlig till bladform, habitus och stjelkens 

 bladrikedom m. m. Der förekomma utom fåbladiga silvaticum-Wka former äfven robusta 

 former med kortare tandade blad, grofva holkar och ccesium-\\sh\ins och från dessa alla 

 medelformer till sådana med .5- ända till 8-bladig, spensligare men styf stjelk, smalare, finare 

 holkar och vulgatum- eller nästan subrigidum-habjins, analoga med och till bladform 

 mycket lika de mångbladiga formerna af H. *variabile (isynnerhet A' angustilobnm), frän 

 hvilka de ibland äro svärskilda. Dessa ytterlighetsformer (var. iieaum K. Johansson in 

 sched.) hafva ofta ända till 6 — 8-bladig stjelk med smalt lancettlika, tätt och långt tandade 

 blad med smala, m. 1. m. framåt rigtade, ofta sylhvassa tänder och äro oftast från öfre 

 bladvecken kortgrenigfii samt hafva smärre holkar med smalare fjäll; härigenom bli de, som 

 nyss nämnts, ofta ytterst lika // angustilobum af H. *variabile men skiljas lättast genom sin 

 mörkare bladfärg, mera tvärt och skarpare tillspetsade stjelkblad samt förekomsten på 

 holkarne af glandelhår, hvilka dock vanligen äro fina och små samt döljas af de tätare 

 håren och derför lätt förbises. Denna form torde måhända vid närmare studium visa sig 

 böra afskiljas som egen underart. Den i mina Hier. exs., fasc IV, n. 68 utdelade formen 

 närmar sig till holkarnes hårighet mycket den nyss omtalade och är måhända medelform 

 till den. För öfrigt förekomma med afseende på holkfjällens utseende såväl pä Gotland 



