40 II. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



konstant och varierar hufvuclsakligen i kvantitativt afseende eller i habitus. På friskare raark 

 och i djupare skugga får den vanligen stora, tunna blad. Här äfvensora pä hård, fast 

 mark, där bladen blifva mera blägröna, blir den vanligen lågväxt ined fåbladig stjelk. 

 På torrare, bergig eller stenig mark bland buskar blir den gerna högväxt och flerbladig. 

 Med afseende på holkarnes och skaftens beklädnad varierar den äfven något. An bli håren 

 rikligt utvecklade och ganska täta samt glandlerna små och glesa, än framträda glandierna 

 rikligare och bli större och kraftigare, hvaremot håren bli glesare. .Stundom blir hårig- 

 heten lång, ljus och mjukare. Bladen omvexla bredare eller smalare med äggrund eller 

 någon gång (isynnerhet på stjelken) tvär bas eller med långt nedlöpande skifva. Tand- 

 ningen är vanligen rak, skarp och föga tät samt utstående och något ojemn, men varierar 

 oregelbunden och tät med krökta tänder samt vid basen stundom bakåtrigtad. Vanligen är 

 den smal och lång, stundom nästan flikad vid sjelfva basen, hvilken till formen, tändernas 

 utseende m. m. ofta erinrar om den hos H. *maculosiim, som är att uppfatta som 

 ifrågavarande underarts silvatieum-forTa. Isyimerhet framträder denna likhet hos en del 

 småbladiga former, hvilka ofta förekomma i Norges södra fjälldalar och lägre fjälltrakter. 

 Dessa former äro vanligen lågväxta med tätt samlade, bredare, vanligen glattare och små- 

 tandade rosettblad samt O — 1-bladig stjelk. Men jemte dessa förekomma, isynnerhet i 

 björkregionen, former med späd, högväxt stjelk, vanligen endast 1 skaftadt stjelkblad 

 med tandningen hufvudsakligen framträdande vid basen och öfverallt svagare bärighet. 

 Dessa former hafva vanligen mindre och ljusare korgar, kortare holkar och korta, mycket 

 trubbiga, jemnbreda fjäll. Bladen äro föga eller alls icke tläckade eller endast med antyd- 

 ning till tläckighet mot stjelkbladets spets. Genom mångfaldiga, intermediära modifika- 

 tioner öfvergå dessa former, hvilka ofta hafva ganska utpräglad silvdticum-hahiius, i former, 

 hvilka väsentligen öfverensstämma med de östsvenska. Hos dessa sednare äro ofta fjällen 

 längre och äga i samband dermed bredare bas och afsmalnande spets. Traktvis varierar 

 den äfven med mycket gråa holkar såsom i Uj)land, genom rikligare utbildning af stjern- 

 luddet. På några ställen i Småland är anträffad en modifikation med ytterst smala blad 

 och utdragna, ganska spetsiga fjäll. Den öfvergår utan gräns i den allmänna formen, men 

 är intressant för sin motsats till de trubbfjälliga norska formerna och framställer liksom 

 dessa en annan ytterlighet i artens variationskrets. Stjelkbasen, bladskaften och medel- 

 nerverna äro oftast mörkt purpurfärgade och rosettbladens (de yttres) undersida intensivt 

 lefver- eller violettfärgad. De karaktäristiska fläckarne på bladens öfversida saknas som 

 ofvan är nämdt sällan helt och hållet. Åtminstone finnes de svagt förhanden på stjelk- 

 bladen. Stundom samraanfl3'ta de nästan helt och hållet, hvarvid endast några smärre 

 fläckar af bladets gröna färg bli S}'nliga. Stiftet är oftast redan från början mörkt. 

 Någon gång påträffas enstaka individ eller grupper af sådana med gula stift. En dylik 

 form (utdelad i mina Hier. exs., f. I, n. 75) har derjemte djupare flikade ligulos och större, 

 något glesare korgar än den vanliga. 



I östra Sverige förekommer den oftast i sällskap med H. *vulgatuni,^ med hvilken 

 den lätt kan förvexlas, men iir skild genom de fläckiga bladen med längre och smalare tand- 

 ning, tätare korgar och fjällens form och beklädnad. I södra Norges fjälltrakter växer den 



' I Upland och Stockholmstrakten växa //. *vulgatum, *hasifolium och *lwtico!or vanlia:eii i hvarandras 

 sällskap och utesluta pä en del lokaler, der de äi'o rikligt förhanden, nästan alla andra hieracier. 



