52 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



spärrade samt kortai'e, ju högre upp de sitta, alla mer eller mindre eller åtminstone 

 de öfre öfverskjutande akladiet, hvilket i allmänhet är mycket kort. För öfrigt utmärkt 

 af sina mörkgröna, undertill m. 1. m. glaucescenta, otXantill vanligen tätt purpurfläckade 

 blad, hvilka än äro bugtigt och glest trubbtandade af korta, rundade eller triangulära 

 tänder, än tätare och ojeint tandade af korta, spetsiga, ofta sylhvassa tänder, af sina sraä, grä- 

 eller brunsvarta holkar med rundad eller tvär bas och nästan jemnsmala, mörka fjäll, 

 klädda liksom öfre delen af de ganska tätt stjernludna skaften af korta, gröfre eller finare, 

 mörka, tättsittande glandier och rikligare eller glesare, öfver hela fjällen, utom de nästan 

 nakna, mörka spetsarne, men isynnerhet på midten af de inre och mot basen eller kanterna 

 af de yttre samladt, blågrått stjernludd samt täta korgar och mörka stift. Bladen förläna 

 genom sin vanligen bugttandade och ofta ojemna kant samt sin rika fläckighet växten ett 

 karaktäristiskt utseende. Vanligen ilro de yttre trubbade och stundom i spetsen nästan 

 tvärhuggna samt hafva liksom ibland något af de mellersta tvär eller stundom svagt hjert- 

 lik bas. De inre och stjelkbladen äro vanligen nedlöpande på de isynnerhet upptill bredt 

 vingade skaften. Spetsen är vanligen hos de innersta och stjelkbladen långt utdragen och 

 m. 1. m. helbräddad och hvass. Stundom bli alla rosettbladen mera aflångt rektangulära och 

 äro då oftast i spetsen tvärt hopdragna och derpå kort tillspetsade. I bladens tandning 

 och form äfvensom till holkarne påminner den ej obetydligt om H. panceolum. Isyn- 

 nerhet hafva skuggformer och spädare former en i ögonen fallande likhet med denna sed- 

 nare. Möjligen skaJl den vid närmare stadium visa sig vara dess närmast beslägtade 

 cmsium-iovm. Men då den på Gotland synes genom mellanformer (kanhända delvis genom 

 hybridisering) tydligen vara förbunden med H. *porrigens, anser jag dess plats vara här. 

 Möjligen förhålla sig dessa båda former tillsammans till de skarpt skilda H. lacerifolium 

 och H. pancBolum, som t. ex. de olika modifikationerna af H. *exaltatum eller af 

 H. *lceticolor, till sina, respektive silvaticum-f or mer. Men bland de förstnämnda har 

 differentieringen mellan de nämnda silvaticum-art&dt utvecklade formerna H. panceolum 

 och H. lacerifolium fortskridit så långt, att blott en svag antydan till slägtskap mellan 

 dem förefinnes, då deremot deras motsvarande ccesiu7n-{ormer, H. *opacum och H- ^porrigens, 

 på långt när ej i samma grad äro skiljda från hvarandra. 



Om helbladigare former af H. ^porrigens påminna redan former med bugttandade 

 blad, men ännu mera de former, hvilka hafva skarpare och längre tandning och flera 

 stjelkblad. Mellanformer till den förra, hvilka erinra om densamma genom större 

 holkar (dock af typisk form), äga stjeniluddet företrädesvis hopadt i kanterna af fjällen 

 samt längre glandelhår, men erinra deremot om den typiska formen af H. *opacum till 

 bladen och i habitus. De äro anträffade vid Visby (Snäckgärdet). Andra former, hvilka 

 till bladen mera likna H. *porrigens men till de något tjockare och större holkarnes be- 

 klädnad af öfverallt spridt stjernludd och till de visserligen något breda men temligen jemn- 

 breda, m. 1. m. trubbade fjällen (med temligen groft skaftade glandelhår) mera niirma 

 sig H. *opacuin, äro anträffade vid Lunderhage i Nors och Hessle i Fleringe (K. J. 

 Lönnroth). 



Är endast anträffad på. Öland (hvar?) enligt exemplar i S. ALMQUISTs lievbariuui och på Gotland, Fle- 

 ringe s:n, Ar och Hessle (K. .1. LÖNNliOTH); Hangvars s:n, Flenvik (T. VesteröEEN); Riite s:n, Vidangen och 

 mellan Gerungs och Ilisungs (K. J. LÖNNROTH); Bnnge s:n (K. JOHANSSON); Lärbro s:n, Angelbos (S. ALMQUIST); 



