54 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLOKA. 



tjockade, rätt stjernludna och glaiidelhäriga, till öfriga delen liksom grenarne sparsamt be- 

 klädda, gröna skaft, korta och l)reda, gröna eller svartgröna holkar med öfvervägande 

 trubbiga, upptill nakna och glatta, för öfrigt m. 1. m. isynnerhet vid basen brokigt 

 stjernludna fjäll, hvilka derjemte äro klädda af raedeltäta, omvexlande längre och kortare 

 glandier med grof, mörk bas och ljusare spets samt oftast gulaktiga, ytterst små knappar. 

 Stjernluddet är vanligen endast samladt mera rikligt på de yttre fjällen och ett st}'cke 

 uppåt utefter midten af de inre, lemnande kanterna och spetsen nakna. På stjelkbladens 

 undersida är det vanligen ganska rikt utveckladt, på rosettbladen hufvudsakligen inskränkt 

 till bladnerven. Stjelkbasen och bladskaften äro oftast svagt violetta, sällan äfven några 

 af de yttre bladens undersida. 



Synes stå närmast H. *opacum till sina allmänna karaktärer, men lätt skild genom 

 gröfre växt, tjockare, grönare holkar, glattare, ljusare gröna, mera skarptandade, alltid 

 ofläckade blad och redan från böi'jan ljusa stift. Äfven torde den stå nära H. *lepidi- 

 forme, hvilken den i bladfärg, indumentets anordning m. m. liknar, men den är på flera 

 af nyss afgifna karaktärer, såsom gröfre holkar och sin mera utbildade ccesium-h?ih\\n?i, 

 lätt skild från denna mera enligt vulgatum-ij]}en utvecklade form. För öfrigt påminner 

 den i habitus och bladform ej obetydligt om glattare former af H. ^porrigens med mindre 

 t ändade blad. 



Den synes liksom ett flertal af de rikbladigare formerna af denna artgrupp stå på 

 gränsen till H. anfracti och H. irrigui m. fl. forragrupper, men är framförallt genom 

 sin cö?sn(?«-artade habitus ganska lätt skild från dessa. Dock påminner en smalbladig 

 form med längre basaltänder på stjelkbladen mera om H. ^lepidiceps och äfven något om 

 H. *eurycyhe, ehuru den till holkarne är typisk. 



])en sistnänuida formen är anträffad på Gotland i Lärbro (S. Almquist). Hufvudformen är funnen i Öster- 

 götland, Väderstad s:n, Lindekullen och Skållerud, allmänt spridd på flera lokaler, men ej talrik pä samma ställe. 



3. H. *porrigens Almqu. 



H. silvaticum L. subsp. 6. F., Almqu. Stud. p. XVI. — H. porrigens Almqu. apud 

 LöNNR. Resa i Smal. och på Gotl. sid. 58, noten. — Dahlst., Hier. exs., fasc. I n. G7, 

 68. — Dahlst., Herb. Hier. Scand., Cent. II, n. 35, 36. 



Caulifs 30 — 60 ctni. altus crassiusculus — sat gracilis (O — )1 — 3(— 4)-folius, 

 inferne sparsim — densiuscule et longe pilosus leviter stellatus, superne rare — sparsim 

 pilosus sparsim — densiuscule stellatus, apice glandulis solitariis et pilis paucis lon- 

 gis obscuris obsitus subtomentellus. Folia rosularia 3 — 6, exteriora + late ovalia 

 — oblonga basi abrupte v. sensim angustata + obtusa late et sparsim brevi-den- 

 tata, interiora ovato-lanceolata - — lanceolata v. ovato-oblonga sparsim et minute + 

 obtuse v. etiam argute longius et crebre dentata sa^pe prirsertira ad basin iiurqua- 

 liter et longe + grosse pinnatifido- dentata dentibus lanceolatis antrorsum ciirvatis 

 patentibus v. ima basi subreversis + aciita basi descendente v. abrupta subhastata, 

 intimum magis inajqualiter et longe dentatum ovato-lanceolatura — lanceolatura 



