KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 26. N:0 3. 61 



En märkvärdig tbi-m af synnerligen karaktäristiskt utseende, hvilken jag här, ehuru 

 den ej tillhör området, upptagit för dess nära slägtskap med föregående och för det sär- 

 skilda intresse den erbjuder såsom en mera rcanosum-{e\\er subrigiJum-)&rta.dt utbildad 

 parallelform till denna. Den karaktäriseras af sin höga, grofva och fasta, mångbladiga (sällan 

 fåbladiga) från 3- och oftast ända till 10-bladiga stjelk med småningom decrescerande, 

 stora, glestandade, oftast med 3 — 4 långa och smala, något böjda och framåtrigtade tänder 

 eller flikar försedda stjelkblad, af hvilka de nedre 2 — 3 oftast äro skaftade, stundom lång- 

 skaftade, af få (2 — 3) stora, långskaftade och glest långflikade basalblad, hvilka ej sällan vid 

 blomningen äro afvissnade, af rikblomstrig, kvastlik inflorescens, nedåt m. 1. m. obegränsad 

 och med korta, raka, utspärrade grenar, af hvilka de nedre äro mera aflägsnade från hvar- 

 andra och ofta knappt nå öfver de öfres bas, de öfversta deremot ofta tätt och ibland 

 flocklikt anordnade, af medelstora, tjocka holkar med smala, grönsvarta fjäll, klädda af tera- 

 ligen små, gulaktiga eller vanligen mörka glandier med ljusa knappar och en svag, uppåt 

 tydligare rand af stjernludd i fjällens kanter, och af temligen stora, mörka korgar samt gula 

 stift. Oftast är den mångbladig med temligen tättsittande och småningom uppåt i storlek 

 och bredd aftagande blad, men den varierar ibland med 3, sällan färre, aflägsnade, hastigt 

 decrescerande blad och liknar då ibland stor- och fåbladiga former af föregående, frän 

 hvilken den dock alltid är skild genom mera regelbundna och gröfre bladflikar, längre 

 nedlöpande och vid basen mindre tätt och djupt flikade blad samt större, gröfre och mör- 

 kare holkar. 



Ibland, då tandningen blir grundare och bladen smalare, erinrar den mycket om 

 H. *orbolense Stenstk., hvilken måhända tillhör denna grupp och i så fall är en suhrigi- 

 dum-avi-dåi utbildad parallelform tiil H. '^reclinatum, ehuru den dock har många likheter 

 med Oreadea och möjligen tillhör dessa. Men den är äfven i denna gestalt skild frän nyss- 

 nämda form genom smalare och skarpare bladtänder, öfverallt svagare hårighet och sma- 

 lare fjäll utan inblandade hår bland glandierna. Till holkai'ne liknar den ej sällan rätt 

 mycket H. *obtusulum Stenstr., men är utom i bladens tandning samt smalare och 

 mindre luddiga holkfjäll m. m. lätt skild genom sina breda och alltid spetsiga blad. 



Anträffad i Vestmanlaucl i Kung Karls socken vid Kungsör ra. fl. st. (K. J. LÖNNROTH och C. O. V. PORAT). 



6. H. *recliiiatxim Almqu. in litt. n. siibsj). 



Dahlst., Hier. exs., fasc. IV, n. 76. — Dahlst., Herb. Hier. Scand., Cent. II, n. 39. 



Caulis 30 — 70 cm. altus gracilis — crassiusculus plerumque strictus rigidus 

 (2- — )3 — 8-folius, inferne sparsim et longe pilosus fusco-violascens, superne glabrescens 

 v. rare pilosus, a medio v. apice glandulis minutis solitariis — raris obsitus, ubique 

 rarissime v. apice rare — sparsim stellatus. Folia rosularia breviter petiolata sub 

 anthesi 2 — 6, exteriora sa?pius emarcida + ovalia obtusa obtuse et sparsim denticulata, 

 interiora + elliptica — anguste ovato-lanceolata v. lanceolata + longe acuta, intima 

 + elongate lanceolata saspius longe cuspidata, omnia basi + descendentia minute — 

 profundius, sat ajqualiter et anguste, sparsim — sat dense serrato-dentata; caidina 



