74 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYnÖSTRA SVERIGES niERACirM-FLORA. 



obscure luteum sat plenum. Ligulce apice glabro. Stylus luteus v. livescens, siccus 

 ssepe obscui'us. 



Inv. 4II5, T), c. 30, L. m. 2 — 2,r, min. 



En bland de utmärktaste och lättast igenkänliga former, framförallt genom sina ka- 

 raktäristiska holkar. Vanligen högväxt med oftast flerbladig, styf, i toppen eller ända frän 

 basen grenad stjelk, mera sällan lägre och fåbladig, oftast med decrescerande, smala 

 och långa, till midten kort och ej serdeles tätt tandade eller mot basen temligeii långt 

 och smalt fliktandade stjelkblad, få till flera, helbräddade till fåtandade, ibland bugtigt tan- 

 dade rosettblad, alla af mörkare eller ljusai'e, stundom gulaktigt gräsgrön färg, enkel eller 

 sammansatt, smalare eller vidare, kvastlik inflorescens med fina grenar, af hvilka de nedre äro 

 mera upprätta och m. 1. m. skilda, de öfre närmade och stundom rätt utspärrade, ej sällan 

 krökta, små, vackert gråbrokiga holkar med smala m. 1. m. gröna fjäll med smal mörkare 

 rygg, klädda i kanterna, isynnei-het inot den hårtofsade spetsen, af en m. 1. m. bred rand 

 af rikligt stjernludd och för öfrigt liksom skaften fint korthåriga af mörka, Ijusspetsade 

 eller vanligen ljusa, m. 1. m. täta hår och inblandade, ytterst små, något mindre talrika, 

 mörka glandier samt små korgar och från början gula eller något livescenta stift. "\"arierar 

 knappast till holkarnes utseende och beklädnad utan endast något till fjällens och hårens 

 mörkare eller ljusare färg. Deremot varierar den betydligt till habitus till följd af stjelkens 

 vexlande bladrikedom, bladens tandning m. m. Hos exemplar med fåbladig stjelk, hos 

 hvilka stundom endast ett blad kan vara utbildadt, äro rosettbladen oftast flere och äfven de 

 yttre vid blonnTingen qvarsittande, isynnerhet hos exemplar från öppna lokaler med glest 

 växttäcke. Hos djdika individ äro rosettbladen gerna glest och obetydligt tandade eller 

 t. o. m. helbräddade, vanligen bredare än eljest, af m. 1. m. oval till afläng form, stundom 

 bredast ofvan midten och de flesta trubbade. Närmast dessa stå exemplar af rulgntiim- 

 habitus med 2 — 3-bladig stjelk med ofta ett par nedre blad skaffade af m. 1. m. äggrundt- 

 lancettlik form och vanligen kort och glest, något vinkligt tandade. Från dessa finnes en 

 hel serie former till sådana med rigidum-\\k habitus med flerbladig ända till 8-bladig 

 stjelk och med smala, m. 1. m. lancettlika, fliktandade stjelkblad samt m. 1. m. bredt till smalt 

 lancettlika, få rosettblad (genom de yttres tidiga boi"tvissnande). Vanligen äro dvlika fro- 

 diga exemplar rikgreniga ända till basen. På ett dylik vid Ki-istiania insaraladt individ 

 uppgick sammanlagda antalet holkar från såväl sjelfva inflorescensen som grenarne till om- 

 kring 100, oberäknade alla, illa utbildade eller aborteradc holkar. Den motsatta ytterligheten 

 var ett litet sida vid sida stående individ med blott en holk. Stjelkens bas och blad- 

 skaften äro oftast lifligt violetta och ofta äfven undersidan af de yttre bladen. Jemte 

 föregående har den en märkvärdig likhet i holkarnes beklädnad med H. tridentatuni, isyn- 

 nerhet med underarten R. *dcedaluin Stenstr. Det är ej osannolikt, att den på något sätt 

 är beslägtad med denna form; åtminstone tyda ett antal än i ett än i ett annat afseende 

 intermediära men sjelfständiga former från Torpen och Valders (hvilka komma att be- 

 skrifvas på annat ställe) härpå. Redan E. Fries ansåg (i Syinb.) gränserna mellan H. 

 tridentatum och Vidgata obestämda och dunkla och tvekade, huru\ ida deinia form ej 

 borde föras till sistnämda grupp. 



