KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 26. N:0 3. 77 



paniculata pai-va v. sat ampla, ramis inferiovibus sajpe + remotis, superioribus vulgo 

 + approximatis superantibus erecto-patentibus v. sat patentibns + arcuatis sat 

 gracilibus tomentellis — tomentosis pilis brevibus ^- sat longis tenuibus solitariis 

 — raris et glandulis nigris + longis gracilibus solitariis obsitis, pedicellis brevibus 

 gracilibus acladioque 5 — 20 ram. longo + tomentosis pilis basi crassa nigra apice 

 tenui albido raris, sparsis — densiusculis et glandulis solitariis, raris — sparsis (v. 

 subnullis) pai-vis — sat longis ina3qualiter mixtis + obscuris obtectis. Involucra 

 + obscure — dilute canescenti-viridia — atroviridia basi rotundata postea obtusa. 

 Squamce subregulariter imbricata? + latte apice leviter comatas exteriores + lineares 

 + obtusas, intermedicT? + ovato-triangulares obtusiusculte, intimee + ovato-lanceolata^ 

 cito in apicem breviorem v. sat elongatum obtusiusculum — acutiusculum acuminatai, 

 intima? + acutaa, interiores + viridi-marginata? v. fere totaj virescentes apice ipso 

 + fusco, reliquffi +_ obscurte pilis e basi crassa nigra canescentibus brevibus v. 

 raediocribus sparsis — sat densis glandulis parvis (v. minutis vix conspicuis) — 

 loiigioribus sparsis — densiusculis obtecta?, ceterum dorso sparsim — densiuscule mar- 

 ginibus densius sed vulgo sat adpresse stellatas. Calathidium sat obscure luteum 

 sat radians — subradians. Ligulce apice glabraj. Stylus luteus v. leviter virescens 

 fuscohispidulus postremo luteus, ferrugineus — sat fuscescens. 



Inv. |eS, D. 35—40., L. m. 2,5—3. 



Ar såväl inom området som i hela södra Sverige ett bland de allmännaste och mest 

 spridda Hieracier, hvilket är föga nogräknadt angående lokalen och derföre ofta uppträder 

 ensamt, der andra Hieracier saknas. I samband härmed är denna form såväl i ganska hög 

 grad individuelt varierande som splittrad i en mängd, visserligen ej mycket, men dock märk- 

 bart skiljaktiga, lokala modifikationer och raser, hvilka dock omärkligt öfvergå i hvarandi'a, 

 hvarföre de ej kunna betecknas med serskilda, namn. Utmärkande för alla är den nedtill, 

 åtminstone till nedersta stjelkbladet eller längre upp, mörkt eller ljust brun- eller purpur- 

 röda stjelken, hvilken nedtill är rikt, upptill glesare hårig men här mera stjernluden, de mjuka 

 men ganska tjocka, mörkgröna och ganska rikhåriga bladen, hvilka undertill ;iro något 

 blekare gulaktigt eller blåaktigt grågröna och isynnerhet på medelnerven stjernludna samt 

 ofta (de yttre basalbladen nästan alltid) m. 1. m. djupt violetta till lefverfärgade, m. 1. ra. 

 aflånga, trubbiga, yttre basalblad raed grund, bred, gles till medeltät tandning och ra. 1. m. 

 lancettlika, spetsiga, inre basalblad och stjelkblad raed skarpare, ofta ojeranare, medeltät, 

 vanligen ej djup tandning (utom stundom vid basen), vanligen ganska närmade, ra. 1. m. 

 utstående, något böjda, öfverskjutande, kvastlikt stälda inflorescensgrenar och korta, böjda 

 skaft, hvilka äro m. 1. m. gråa af tätt ludd, glest till rikligare håriga och klädda af en- 

 staka eller spridda glandier, samt korta, vanligen ej stora, mörkt grågröna holkar med breda 

 triangulära till triangulärt- eller smalt äggrundt- lancettlika, hastigt afsmalnande, trub- 

 biga till smalt trubbspetsade eller något spetsiga fjäll med ra. 1. ra- talrika, tjockt svart- 

 fotade hår och glesare, vanligen sraå glandier samt på ryggen jemt fördeladt, i kanterna 

 något tätare stjernludd. Fördelningen af hår, glandier och stjernludd är i allmänhet på 

 holkfjällen temligen likformig och intetdera slaget är synnerligen framträdande framför 

 de öfriga, men förhållandet mellan de olika hårslagen varierar på en del orter dock rätt 



