80 H. DAHLSTBDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



påmiuiiaiide oin H. *spodoleucum (K. O. E. STENSTRÖM); Arvikatrakten (E. HoLMGREX); Björneborg (C. M. 

 Broström): Vestmanland, Sätra, mera glandelhårig (E. ALMQUIST); Frösåker i Rostock (A. E. LUHR); Kung 

 Karls s:ii, Kungsör lu. fl. st. (C. O. V. PORAT, K. J. LÖNNROTH): Dalarne, Johannesholm, med utdragna fjäll, 

 långhårig och gulstiftig (K. P. HÄfiERSTRÖM): Södermanland, Stora Malms s:n, Björkvik och Östra Vingåkers s:n, 

 allmän (G. A:N Malme); Kila s:n, Alberga; Brännkyrka s:n, Jakobsberg (S. ALMQUIST); Stafsjö bruk, Tullinge 

 m. fl. (E. ALMQUIST); Söderteljetrakten (M. Floderus); Råby s:n, Hällsäter och Örstorp (K. J. LÖNNROTH); 

 Stockholmstrakten jerate H. *basifoliura och H. *laeticolor allmännast af alla Hieracier och med dem ofta bildande 

 bestånd med uteslutande af andra former (förf. och S. ALMQUIST); pä öarne i Skärgården såsom på Djurö, Skarpö 

 m. fl. (S. ALMQUIST): Uplayid, flerestädes allmän såsom på Ljusterö (förf. och S. ALMQUIST); vid Upsala, Tibble 

 ra. fl. st. (Fr. AHLBBRG, M. Flodbrus och S. AlMQUIST) ofta i mångbladiga modifikationer med rigidum- 

 habitus; Dannemora, här bildande bestånd med H. *basifolium, H. *laeticolor och H. *acroleuoum men sparsam- 

 mare än dessa (förf.): Helsingland, Söderhamn, flerestädes allmän, och i skärgården, Branthäll (A. MAGNUSSON); 

 Hedvigsfors bruk (N. WestBERG): Ångermanland, Nätra s:n, Bjösta (V. F. HOLM). — Utom Sverige funnen i 

 Norge vid Kristiania och på öarne i Kristianiafjorden här och der; Torpen vid Presterud, Kinngärdarne, Hugelien, 

 Engen och Bränna, på dessa ställen ofta späd, blekbladig och ofta habituelt lik en form af H. dovreiise, bland 

 hvilken den växte (förf.); Etnedalen vid Espelien, Bruflat och på Tonsåsen sparsam (förf.); Oxendalen (Fr. 

 Ahlberg). — Finland, på Åland och i södra delen till norra Karelen i öster vanlig, enligt J. P. NORRLLN 

 i Bidr. etc. och Herb. Mus. Fenn. (»H. triviale»). — Danmark, Sjselland, Sorgenfri (Fr. LÖNNKVIST). — Tysk- 

 land, Thiiringen, Waldau (C. Haussknecht). — Skottland, East Lothian, Aberdeen m. fl. st. (W. F. MiLLER), 

 här endast afvikande frän den skandinaviska genom smalare och längre öfverskjutande holkfjäll. 



En mera afvikande modifikation, hvilken förtjenar ett serskildt omnämnande, är den i mina Hier. exs., 

 fasc. I, n. 92 utdelade, ehuru den ej är af den konstans att den förtjenar ett eget namn. Habituelt liknar den 

 mycket följande genom sin flerbladiga stjelk, hvilken stundom blir ända till 6-bladig. Bladen äro dock jeraförelse- 

 vis bredare med kortare spets och pä sidorna längre upp tandade samt mera närsittande; inflorescensen är mera hop- 

 trängd med kortare grenar, holkarne mindre samt Ijällen klädda af tätare sljernludd och rikligare hår och derföre 

 ganska grågröna, men hafva färre och mycket små glandelhår. Skaften äro ljusgrå af mycket tätt stjernludd och 

 gan ka rikligt korthåriga, men nästan alldeles ntan eller helt och hållet saknande glandelhår. Dessutom har den 

 alltid rent gula stift. Den är att anse som en rigidum-artadt utbildad modifikation, hvilken utan gräns öfvergår i 

 andra modifikationer, ehuru den på en och annan lokal är öfvervägande och nästan har karaktär af ras. I Wist 

 s:n vid Hamra, der jag påträffat den i större massor, öfvergick den tydligt i fåtaliga, bland densamma växande in- 

 divid af vanligt utseende. Intressant var, att på samma lokaler, en lundartad, bergig, torrare äng, äfven andra 

 former såsom H. *basifolium och H. *smolandicum samt H. *porrigens och H. *c;Bsioniurorum, de sednare dock 

 i mindre grad, till sin öfvervägande individmassa uppträdde i analoga, rigidum-artadt utbildade former, hvilket synes 

 tyda på, att någon serskild beskalfenhet hos lokalen orsakat denna utveckling. Emellertid synes som om äfven en 

 begynnande rasolikhet hos ofvannärada form gjorde sig gällande, då äfven pä andra trakter här och der rigidum- 

 artadt utbildade former anträffats, men hvilka med afseende på indumentet gått i en motsatt rigtning, nemligen 

 ega rikligt utbildade glandier och svagt stjernludd samt sparsammare hår. Speciella undersökningar i hithörande 

 frågor böra, som jag tror, kunna lemna vigtiga bidrag till belysning af artbilduingen, hvarföre jag vid donna 

 art, som synes mig ånyo börja diSerentieras, liksom för öfrigt vid flera andra ansett mig böra påpeka dessa 

 förhållanden. Från följande, hvilken är en redan fullt diöerentierad paralellform med ännu mera utpräglad 

 rigiduui-habitus, äro alla i denna rigtning varierande former af H. *vulgatuui skilda bland annat genom 

 sin tätare och ojemnare tandning och sina spetsigare fjäll, hvilka från bred bas äro hastigt tillspetsade samt 

 triangulära till triangulärt lancettlika. Ofvannämda modifikation är funnen på flera andra ställen, men jenifdrelse- 

 vis sparsammare än hufvudformen, såsom i Östergötland vid Linköping m. fl. st. och i Vermland i Gillberga och 

 Borgviks socknar (K. O. E. STENSTRÖM). På sistuämda lokaler blir den dessutom gerna mikrocefal. 



