82 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLOKA. 



densiusculis v. raris obtectiu. Calathidium sat obscure luteum subradians. LigulcB 

 apice glabraj. Stylus subluteus — feiTugineus + fuscohispidulus postremo ssepe sat 

 fuscescens. 



Stål- mycket nära föregående, till hvilken den är en motsvarande siibri(/idum--<irta.dt 

 utbildad paralellfbrm. Från densamma år den ofta rätt svår att skilja, isynnerhet som 

 ganska ofta habituelt liknande former tinnas af båda. Några verkliga mellanformer har jag 

 likväl ej funnit. I allmänhet skiljes den lätt genom sin mera .suhrigulum-drtadti habitus 

 (hvilken isynnerhet framträder hos former från solöppna lokaler), d. v. s. genom sin 

 mångbladiga stjelk med tätt sittande blad, vanligen med gles och skarp tandning, hvilken 

 är framåtrigtad, triangulära bladtänder med vanligen raka sidor, få eller inga rosettblad, 

 vanligen fåblomstrigare inflorescens med rakare grenar och skaft, hvilka oftast äro rikt stjern- 

 ludua men hafva få eller enstaka eller endast under holkarne talrikare hår samt sakna 

 glandier utom upptill, der de någon gång uppträda enstaka, genom gröfre, större och mång- 

 fjälligare holkar med bredare men längre och ej så tydligt triangulära, trubbade och oftu 

 med mycket bred och rundad spets försedda fjäll, hvilka i de bredare och tydligare grön- 

 aktiga kanterna emot spetsarne ega en m. 1. m. bred, sällan tät stjernluddsrand, som 

 småningom öfvergår i det föga glesare luddet på fjällens ryggar, samt äro klädda af spar- 

 sammare till rikligare hår, men ega få och föga framträdande glandier. Korgarne äiro 

 något tätare, mörkare gula än hos föregående samt ligulte något bredare. \'^anligen ärin- 

 florescensen enkel och fåbloinstrig men varierar äfven rikblomstrig hos kraftiga exemplar, 

 hvilka ej sällan äro rikt förgrenade ända till basen. Bladen variera smala med glesare 

 tänder och breda med tätare och isynnerhet vid basen mera ojemn tandning. Stjelkbladen 

 sitta vanligen temligen tätt och äro merändels något längre än intei'nodierna. Hos en del 

 former, isynnerhet flerbladiga, ega de öfre bladen bred och ibland nästan rundad bas. 

 Stjelken är vanligen starkare hårig än hos föregående. Blir stundom mycket grof och 

 storväxt. 



Inom omi-ädet anträffad i Östergötland, Gårdeby s:n, Orsby (H. StrÖMFELT); Norrköping nära Aby (P. 

 Olsson); Linköping; Wist s:n, Hamra (förf.); Omberg-, Borgliamn (N. C. KINDBERG); Åtvids s:n, Åtvidaberg m. 

 fl. st. rikligt (förf.): Gotland, Fleringe s:a, Hau; Bimge s:n, Fårösund (S. ÅLMQUIST, K. JOHANSSON); Boge s:n, 

 Tjelders (K. J. LÖNNROTH); Vestkinde s:n, Skäggs (K. JOHANSSON); Bro s:n (F. J. Öfverberg); Lokrurae (S. 

 ÅLMQUIST); Eskelhems s:n (F. J. ÖFVERBERG); Mästerby s:n (Fr. E. AhlFVENGREN) : Öland, Borghamn (E. 

 Nordström): Småland, Visingsö mellan Stegby och Näs (J. E. Zetterstedt) ; Grenna (K. Fr. Hagström); 

 Rogberga s:n, Ingaryd (K. JOHANSSON); Eksjö s:n, Brevik (förf.); Gärdserums s:n, Bossgård (förf.); Westervik. Orö 

 (E. Adlerz); Almvik (förf.); Målilla s:n, jernvägsstationeu (K. J. LÖNNROTH); Madesjö s:n, M(>llan-Örsjö ocb 

 Orrebåck (K. J. LÖNNROTH). 



Utom området funnen i Bolmslän, Marstrand, Fiskebäckskil, Kristineberg m. fl. st. (S. ÅLMQUIST); Udde- 

 valla (E. ÅLMQUIST): V ester g utland, Toarps s:n, Kulla (A. O. OLSSON): Vermhmd, Gillberga och Borgviks s:r 

 (K. O. E. Stenström): Vestmanland, Kungsör (C. O. V. PORAT): Södermanland, Söderteljetrakten (M. Flo- 

 DERUs); Stockholmstrakten såsom på Djurgården ymnig (förf.): Upland, Tibble s:n (?), Iiäggest;i, Vreta udde (E. 

 ÅLMQUIST): Gestrihland, Ockelbo (S. ÅLMQUIST): Ilelsfnyland, Söderhamn (A. MAGNUSSON). — Norge, Ladegärds- 

 öu vid Kristiania (förf.). 



