ö 



KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 26. N:0 3. 85 



En synnerligen vacker form, utmärkt af sina ofvantill mörkgröna, under blågrå, tunna 

 och fasta, bredare till smalare lancettlika, skarp- och långspetsade blad, af hvilka basalbladen 

 äro skarpt och kort tandade, stjelkbladen vanligen vid basen m. 1. m. fiiktandade, af sin 

 smala, höga, mångbladiga stjelk, af sin uppåtrigtadt eller något utspärradt kvastlika inflorescens 

 med raka, blott vid basen böjda, fina, öfverskjutande grenar, af de smala och långa holkarne 

 med smala, öfverskjutande och på yngre holkar öfver blommorna hopslutna, spetsiga fjäll 

 samt temligen små korgar med smala ligulaä och rent gula stift. Basalbladen äro vanligen 

 samlade i en ganska rik rosett af ellii)tiska till lancettlika blad med temligen smala, brun- 

 violetta skaft och skarp, någon gång lång, medeltät tandning af mera utstående och ej 

 sällan böjda, något oliklånga tänder. Stjelkbladen variera färre eller talrikare med vid basen 

 glesare eller tätare, kortare eller längre tänder eller äro oftare fiiktandade med krökta, smala 

 och sylspetsade tänder. Former med flera stjelkblad hafva ofta smalare blad och mera sub- 

 rigidum-hahitus samt hopdi^ageu korgsamling genom mera upprätta grenar eller ej sällan liten, 

 kortgrenig och trång inflorescens. Fåbladigare former få mera ccesium- eller vulgatum-hdhiixxs 

 genom glesare sittande, bredare stjelkblad och mera utspärrad, ibland kvastlikt gaöelgrenad inflo- 

 rescens. I flera af sina karaktärer, såsom holkens byggnad, isynnerhet med afseende på dess 

 form, och till habitus, erinrar den något om H. *turhiniceps och äfven rätt mycket om flera 

 af H. suhramosi former, isynnerhet de smalfjälliga, såsom hufvudformen och y xanthostylum. 

 Med dessa former är den utan tvifvel nära beslägtad. I några karaktärer, såsom de spetsiga 

 öfverskjutande holkfjällen, bladens tendens att bli glaucescenta (undertill) och till en liten 

 del äfven i habitus, erinrar den om H. *caligatum och närstående. Den är likväl utan 

 allt tvifvel närmast beslägtad ined följande, till hvilkcn den utgör en paralellform med 

 mera pulmonariskt utseende, hvaremot den nyssnämnda är i hög grad accipitrinskt utbil- 

 dad. Med denna sednare har den mången gång en ytterst stor habituel likhet men skiljes 

 från densamma genom sina öfvervägande bredare blad med tätare och mindre stel tand- 

 ning, i genomsnitt färre stjelkblad, väl utbildad bladrosett, under sjelfva holkarne rikligare 

 glandulösa skaft, smärre holkar med betydligt smalare fjäll och rikligare glandelhår, mindre 

 korgar med smalare och ljusare ligulaj ocli slutligen öfvei'allt finare och mjukare hårighet, 

 eller i allmänhet genom sådana karaktärer, som eljest pläga skilja en typ med fåbladigare 

 stjelk från en med flerbladigare. 



Båda formerna har jag på flera lokaler sett i riklig mängd, och det har alltid varit 

 mig lätt att igenkänna dem, men jag har ännu ej sett dem växande tillsammans, hvarför 

 det ser ut, som om de pä sina respektive lokaler skulle alldeles utesluta hvarandra. De 

 synas häri förhålla sig annorlunda iin t. ex. H. *punctillatum och II. *suhpunetiUatum, 

 hvilka äro liknande paralellformer, men hvilka jag på några ställen sett växande i riklig 

 mängd tillsammans. 



Inom området anträffad i Östergötland, Wist s:n. Hamra, ymniijt (förf.): Småland, Oggestorps s:n, Hög- 

 åsen, Torp och Ljungarp; Näfvelsjö s:n (K. JOHANSSON); Wallsjö s:ii, Uppäkra (G. E. HyLTÉN-CaVALLIUS): 

 Gotland, Fleringe s:n, något afvikande i samma rigtning som gotlandsformer af flera andra arter genom något 

 längre och rikare hårighet, mera ntpräglad subfiaidum-\våh\i\ii m. m., häri påminnande om följande (K. JOHANSSON). 



