» 



KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 26. N:0 3. 87 



Denna vackra, redan genom sitt blotta utseende i ögonen fallande form utmärker sig 

 genom sin höga, vid sjelfva basen oftast alldeles eller nästan bladlösa stjelk, klädd af tätt 

 sittande, m. 1. m. men vanligen smalt lancettlika, långspetsade blad, hvilka oftast äro glest 

 och skarpt tandade, mestadels 3 — 4-tandade, genom nedåt obestämd, vanligen föga utspärrad, 

 kvastlik inflorescens med ganska grofva grenar och hvitludna, glest håi-iga eller hårlösa, knappt 

 glandelhäriga skaft, långa men på samma gång grofva holkar, hvilka i början iVga bredt 

 konisk, i det förtjockade och upptill fjälliga skaftet öfvergående bas, som sedan blir rundad 

 eller tvär, samt breda trubbade ocli ofta i spetsen m. 1. m. rundade fjäll, hvilka föga eller 

 ej öfverskjuta de unga blommorna, utom i deras yngsta stadium, och äro beklädda af grofva, 

 glesare eller tätare, långt svartfotade hår jemte inblandade, sparsamma till ganska talrika, 

 m. 1. m. tjocka, små eller medelstora glandier, och slutligen temligen stora korgar med gula 

 eller gulbruna stift. Skiljaktigheterna från föregående äro redan till en del angifna. Bland 

 andra må serskildt framhållas, att bladen äro betydligt mera tättsittande, än hos föregående, 

 smalare och mera långspetsade samt m. 1. m. upprätta. Härigenom fa äfven fåbladiga 

 exemplar ett betydligt mera framträdande suhrigidum-utseende, än flerbladiga former af ff. 

 *smolandicum. Inflorescensen är vanligen också mera hopträngd med mera upprätta grenar. 

 Holkarne äro alltid större och mera bredi^jälliga, än hos föregående. Stjelken varierar än 

 långt och tätt hårig nästan ända till de nedre inflorescensgrenarne, än upptill mera glatt. 

 Vanligen är den långt upp brunviolett, liksom oftast flere eller färre af bladen på under- 

 sidan. I stark sol och på torra lokaler blir hela växten intensivt violettfärgad. Såsom hos 

 en stor del subrigidum-artaåt utbildade former bli ofta ett par af bladen på stjelkens midt 

 nästan eller alldeles motsatta. 



Former med glesare och stelare tandning och mest subrigidjim-artadt utseende sakna 

 nästan eller helt och hållet glandier på skaften och hafva mycket sparsammare glandel- 

 hår på holkarne, än former med tätare och mera flikad tandning, hvilka kunna ha rätt 

 talrika glandier både på holkar och skaft och sålunda häri och i habitus något likna före- 

 gående. Men aldrig blir glandelhårigheten så riklig som hos denna. Håren på holkskaften 

 variera längre och kortare, glesare eller tätare eller alldeles felande. På bladen är stjern- 

 luddet på båda sidorna betydligt rikare, än hos föregående, isynnerhet på undersidan af de 

 öfre, hvilka stundom bli nästan grågröna eller gråa. 



Inom ommdet anträffad i Östergötland, Krokeks s:u. Marmorbruket (Hj. MOSÉN); S;t Johannes s:n, Härads- 

 viken vid P^nsjön (J. HULTING); Krigsbergs s:n, Skrukorp (K. F. DUSÉN); Medliamra vid Vadstena (C. J. LlNDE- 

 BERG); Värna s:n vid kyrkan (N. C. KINDBERG); Wårdsbergs s:n, Eosenlund (A. R. DAHLGREN); Törnevalla s:n, 

 Klinttorp (N. C. KINDBERG); Wist sm, Sturefors, Hamra (förf.), Stafsäter (N. C^ KINDBERG); St. Åby s:ii, Vester- 

 gården (G. A:N MäLMB) ; VVäderstad s:n. Lindekullen; Einna s:n. Stortorp; Trehörna s:n, Slangeryd; V. Ryds a:n, 

 Tunarp och Krämarbo; N. Vi s:n, Kärremåla (förf.); Asby s:n, Aspa (A. MOLIN); Sunds s:n, Bestorp (K. F. 

 DUSÉN); Åtvids s;n. Adelsnäs, Karstorp och Slefriuge m. fl. st. (förf.): Ä«åZa?!(/, Gärdserums s:n, Bossgård (förf.); 

 Jönköping, Rosenlunds branter (J. E. Zetterstedt) ; Rogberga s:n, Knifshult; Öggestorps s:n, Romelsjö (K. JO- 

 HANSSON); Ingatorps s:n (förf.); Almvik vid Vestervik (förf.); Gladhararaars s:n, Thorsfall och Verkebäck; Mör- 

 lunda s:n, Haddetorp; Fagerhults s:n, Fagerhults herrgård och nära Eskebäck (K. J. LÖNNROTH); Drefs s:n, Böks- 

 holm (G. E. HyLTÉN-CaVALLIUS). 



Utoin området funnen i Södermanland, Stora Malms s:n. Brännkärr, Sörgölsstugan och Sörgölet (G. A:N 

 Malme). 



