90 



sime stellatne. Calathidium obscure luteum parvum subradians. Styluv vi\us luteus 

 — subluteus, siccus interdum fuscescens. 



Q "I A 



Inv. jm-, 1). 30—35, Lm. 2,5—3 mm. 



Utmärkt af sin isynnerhet nedtill lång- och finhåriga, vid basen röd- eller brun- 

 violetta stjelk, sina ljust och vackert gröna blad, hvilka isynnerhet på medelnerven och pä 

 skaften äro långt och tätt, i kanterna något kortare och glesare finhåriga samt vanligen 

 jemt och tint, stundom något groft, och vanligen tätt tandade, sina medelstora, brun- 

 svarta eller brungröna holkar med temligen smala, jembreda och trubbade fjäll med myc- 

 ket tät och kort glandelhårighet (ibland med flera eller färre inblandade, mörka, enkla hår), 

 och hvilka för öfrigt vanligen äro alldeles nakna, vidare de fina och mjuka håren på de 

 oftast tätt glandulösa holkskaften och grenarne samt slutligen gula stift. Holkfjällen va- 

 i'iera (i skugga) med breda gröna kanter. Hår saknas vanligen bland holkarnes glandier, 

 men i skugga, isynnerhet hos former från Östergötland (hvilka kanske bilda en svagare, 

 något skild variation), blifva de ofta temligen talrika. Dessa sednare former hafva van- 

 ligen glesare beklädnad af glandier och hår på holkskaften och äro på stjelk och blad 

 mindre håriga men ofta mera stjernludna. De tendera, isynnerhet då bladformen blir 

 mera aflång, ej så litet åt H. *ohscuriceps, med hvilken denna form utan tvifvel är i 

 någon mån beslägtad. Bladen variera för öfrigt mera utdraget lancettlika, m. 1. m. aflånga 

 eller stundom smalt lancettlika. Ofta äga former från Östergötland mera flikad bladbas. 

 Basalbladen äro undertill ofta mörkt violetta såsom hos H. *vulgatum eller H. ^pirmati- 

 jidum. De påminna till form och tandning ora bladen hos dessa båda. Med den sist- 

 nämda är ifrågavarande form tydligen närmast beslägtad, men har äfven till de mera 

 jembreda fjällen och de brunaktiga holkarne med sin täta glandelbeklädnad vissa likheter 

 både med H. *2nmctillatuni och H. *fflaucovirens. Med II. diaphanoides är den måhända 

 mera beslägtad än sednast omnämda trenne former. 



Anträöad i Osle7'götland, Linköpings Trädg-årdsförening på gräsplaner (förf.) med färre eller inga liär på 

 skaft och grenar; Norra Vi s:n, Kärreraåla (förf.), en något afvikande lund- och skuggform; Atvids s:n. Adelsnäs, 

 Slefringe och Karstorp (förf.): Småland, Fagerhults s:n, Fagerhults herrgärd (K. J. LÖNNROTH). Utom området 

 funnen Herestädes i Skåne såsom vid Skillinge (B. LiDFORS ra. fl.) ymnigt, äfven en form med lancettlika blad; 

 Hrnnnby s:u, Röstånga (R. WallengKEN, K. O. E. Stenström): Bohuslän, Koön vid Uddevalla (Fr. LÖNNKVIST). 

 Den är dessutom funnen i Danmark, Sjoelland, Sorgenfri (Fr. LÖNNKVIST). Närstående former äro dessutom 

 anträffaile i Tyskland, Thiiringeu (CarL ANGELRODT och C. Haiissknecht). 



2. H. *pimiatifl(linn Lönnr. in sched. 



Dahlst., Hier. exs., fasc. I, n. 84, 85. — Daiilst., Herb. Hier. Scand., Cent. II, 

 n. 86. — H. vulgatum Fr. v. nemorosum Lbg., Hier. Scand. exs., fasc. II, n. 74. 



Caulifi 60 — 90 ctm. altus gracilis — sat crassus flexuosus 3 — 5-folius, iiiferne 

 ± intense violascens pilis longis mollibus sat densis obtectns, superne sparsius et 

 brevius pilosus rare stellatus, apice pilis rigidiorilms raris — sparsis obsitus et 



