96 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



antalet och aldrig bilda rosett utan äro skilda genom korta men tydliga internodier (häri 

 liknande Accipitrina), glesare, skarpare bladtänder ined rakare sidor, större och grOfre och 

 isynnerhet hos frodiga exemplar tj^dligare mångfjälliga holkar med bredare och i allmänhet 

 trubliigare fjäll, af hvilka de nedre äro löst tilltiyckta och ofta nedstiga pä det gröfre och 

 upptill förtjockade skaftet, tätare, mörkare korgar, vid sitt fäste bredare och ibland något 

 utvidgade stjelkblad, af hvilka endast det nedre är något men bredt vingskaftadt samt 

 slutligen gröfre och mera subriffidum-artsidt utbildad växt. Lågväxta, fåbladiga och fåblomst- 

 riga individ, hvilka likna föregående, skiljas lätt från dess olika former, äfven de hög- 

 växtare och flerbladigare, genom sin robustare stjelk, de afvissnade eller få och glesa basal- 

 bladen, stjelkbladens bredare fäste och den glesa, raka tandningen samt de gröfre holkarne 

 med betydligt bi^edare fjäll. Hos små och magra individer bli holkarne fåfjälliga, men i 

 stället bli fjällen oftast bredare och till ett större antal än vanligt trubbiga eller i spetsen 

 afhuggna. Liksom föregående varierar den med långt utdragna, helbräddade bladspetsar 

 eller med kortare och mindre långspetsade blad. Dessa sitta alltid tätare än hos föregåen- 

 des mångbladigare former, isynnerhet på stjelkens nedre del, der de hos grofväxta och 

 frodiga exemplar ofta bli dubbelt eller tredubbelt längre än mellanlederna. Basalbladen 

 synas omedelbart utgå ur öfvervintrande, fåfjälliga knoppar utan förmedling af en hel serie 

 lågblad som hos Accipitrina, hvilka den på grund häraf oaktadt sin habituella likhet ej 

 visar sig tillhöra. Basalbladen och stundom äfven stjclkbladen äro såsom hos föregående 

 m. ]. m. purpur- eller lefverfärgade och likaledes äro stjelkens nedre del och bladskaften 

 ofta lysande purpurfärgade. 



I Atvids socken i Östergötland, der denna och föregående i talrik mängd växte 

 blandade, kunde de redan genom sin habitus, sina korgars olika täthet, holkarnes storlek 

 och bladens tandning samt stjelkens olika bladighet på längre håll igenkännas. Deremot 

 hade närvarande form stor habituell likhet med på samma ställen växande H. gothicum Fr. 

 *ampliatum mihi och var ofta rätt svår att skilja från denna på blotta utseendet. 



Hittills inom området endast funnen i Östergötland i Eksjö s:n, Brevik och i Atvids s:n, Adelsnäs, Karstorp 

 och Slefringe m. fl. st., men på de sednare ställena på många lokaler ytterst ymiag, vidare i Småland, Gärdse- 

 rums s:n, Bossgård, rätt ymnig på hårda ängsbackar (förf.) samt i Forserams s:n, Horsarp, äfven der i sällskap 

 med föregående (K. JOHANSSON). 



H. TURBINICEPS n sp. 



Cmilis + altus gracilis flexuosus 1 — (3 — )7-folias, iiifenie + fusco-violaceus 

 sat dense — dense et longe pilosus, superne sparsius pilosus eglandulosus v. glan- 

 dulis solitariis obsitus rare — sparsim stellatus, apice sa,t fioccosus — tomentellus. 

 Folia saturate graminea — subprasino-viridia, subtus et in petiolis + dense pilosa; 

 caidina pauca remota abrupte decrescentia v. plurima sensim decrescentia sparsim 

 et argute dentata — densius serrato-dentata ; hasalia in rosulam 3 — 5-foliam con- 

 gesta sparsim denticulata — dentata v. crebre serrato-dentata et ad basin sajpe 

 profundius et irregulariter dentata, basi + descendente. Antlwla augnsta elongata 

 seepe indeterminata + composita — subsiraplex panieulata, ramis erectis brevioribus 



