100 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES IIIEHACIUM-FLORA. 



petiolatum, reliqua sessilia sparsiin et argute dentata, superiora supra medium + iriiijqua- 



liter subulate longidentata, dentibus anguste triangularibus acutioribus patentibus et 



apice subulato sa'pe recurvatis, omnia basi + loriga cuneata integra, subtus sat dense 



stellata. Inflorencentia paniculata läxa — subcontracta simplex — suljcomposita, 



ramis inferioribus + remotis, superioribus magis approximatis erecto-patentibus basi 



+ cui'vatis + superantibiis densiuscule stellatis et pilis longis tenellis crispulis raris 



glandulisque raris v. solitariis obsitis, pedicellis mediocribus — sat longis basi cur- 



vatis acladioque 5 — 35 mm. longo + dense tomcntellis pilis longis tenellis sparsis 



— sat densis et glandulis nigris gracilibus mediocribus spai'sis — densiusculis sub 



involucris sat densis obtectis. Involucra sat longa valida + atro-viridia subvarie- 



gata basi + ovato-turbinata in petiolo apice incrassato 1 — 2-squamoso sensim de- 



scendente postea + ovato-rotundata. Squamce sat lata? e basi latiore lineari-lanceo- 



latfe irregulariter imbricata>, omnes apice ipso rotundato-obtusa? comosa? v. intima? 



paucaj acutaj, omnes marginibus (prtesertim interiorum) late viridi-marginatae, exteri- 



ores marginibus fioccis + raris v. sparsis limbatte, interiores ad apicem modo rare 



floccoso-limbata?, ceterum passim rare — sparsim stellata^ et pilis mediocribus v. 



brevibus albidis basi ipsa nigricante crassa inferne sat dense — dense superne 



sparsius obtectte glandulisque gracilibus parvis — mediocribus densiuscule v. + dense 



obsitte. Calathidium +_ saturate luteum sat radians. Ligulce glabra' v. interiores 



subciliata?. Stylus luteus. 

 12—13 

 Inv. 6—7 » t)- 35 — 40, L. m. 2,5 ram. 



En synnerligen egendomlig form, hvars ställning och slägtskapsförhållanden äro svåra 

 att angifva. Den utmärker sig framförallt genom sina ofvan fettglänsande, läng- och skarp- 

 spetsade blad, hvilkas tandning är gles af triangulära, bredare eller smalare tänder, hvilka 

 äro längst hos stjelkbladen och vanligen utstående samt försedda med serdeles lång (af lika 

 längd som tänderna sjelfva) ytterst smal, trådlik eller sylhvass glandeludd, som ofta liksom 

 understundom tänderna är bakåtböjd, gles infiorescens med m. 1. m. upprätta, vid sjelfva 

 basen böjda grenar och skaft, vanligen ganska långa holkar, hvilkas bas i yngre stadier är 

 snurrlik och öfvergående i det upptill vidgade, fjälliga holkskaftet, rundtrubbade och hår- 

 tofsade, bredt grönkantade holkfjäll samt rent gula stift. Basalbladen äro vanligen samlade i 

 en 4^5-bladig rosett, smal- och långskaftade, de yttre undertill mörkt lefverbruna, de inre 

 af öfvervägande lancettlik form, långa och skarpspetsade. Stjelkbladen äro få, glest sittande, 

 det nedre vanligen skaftadt, de öfre oskaftade, undertill ofta mycket starkt stjernludna. 

 Tänderna äro, som ofvan sagts, glesa men variera ibland hos basalbladen tätare och då ofta 

 bredare. Ibland äro alla reducerade till långa, sjdlika glandeluddar, ibland och isvnnerhet 

 hos stjelkbladen omvexla dessa med vanliga tänder. Hos stjelkbladen äro tänderna längre 

 och smalare, ofta oliklånga. Vanligen äro 3 — 4 tändei- utbildade pä hvardera sidan till 

 öfver bladets midt eller blott 1 — -2 nära bladbasen. Denna är smalt vigglik, nedlöpande 

 på skaftet och vanligen liksom den långa bladspetsen helbräddad. Till habitus, holkarnes 

 beklädnad och holkbasen har denna form en viss likhet med H. ^tvrhiniccps men påminner 

 äfven om H. *subramosum y xanthostylum . Från båda dessa är den dock skild genom 

 sina bredt rundtrubbade holkfjäll och bladens egendomliga tandning. Sannolikt kan den 



