KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HAKDLINGAK. BAND 26. N:0 3. 119 



breves sat late + lineares — lanceolato-triangulares obtusas obscuriores, intermediae 

 obtusiuscula? + ovato- v. triangulaiå-lanceolatiE, reliquaa + ovato-lanceolate — laiice- 

 olate, omnes ad medium v. infra cito in apicem viridem sat angustum linearem longum 

 — longissimum acumine ipso obtuso v. late triangulari sajpe subdilatato v. in 

 intimis acutuui — subulatum vix incumbentem protractte, pilis brevibus — medio- 

 cribus + obscuris fivmulis apice + longe canescentibus spai-sis — densiusculis et 

 glandulis parvis solitariis — raris v. in exterioribus sparsis obtecta?, ceterum basi 

 sparsim apicem versus rare et vulgo inconspicue stellatas v. nudaä apicibus ipsis vix 

 v. non comatae. Calathidium sat ol^scure lutenm subradians. Ligulce apice glabras 

 v. breviter ciliata?. Stylus subluteus — virescens fuscohispidulus postremo + ferru- 

 o-ineo-fuliffinosus. 



o O 



1 1 5 



Inv. i^r. D. 35—40, L. m. 2,5—3 ram. 



Nära beslägtad med föregående, med hvilken den ibland har stor likhet, men från hvilken 

 den är väl skild genom följande karaktärer. Stjelken är lägre, endast vid sjelfva basen glest 

 hårig, eljest nästan alldeles eller helt och hållet glatt, sparsamt stjernluden, endast under in- 

 florescensen mera stjernhårig; denna är vanligen enkel eller föga sammansatt, kvastlik med 

 vanligen mera upprätta och raka grenar, af hvilka de nedre vanligen sitta aflägsnade, de öfre 

 mera närmade, klädda af glesare eller rikligare ludd. De gråhvita, tätt stjernludna holk- 

 skaften äro nedtill nästan hårlösa men upptill klädda af glesa eller ej serdeles talrika hår, 

 mellan hvilka sitta oregelbundet fördelade fä eller enstaka glandier, hvilka ofta dock alldeles 

 felslå. Bäst skild och mest utmärkt är den dock genom holkai-ne. Dessa äro vanligen gröna 

 eller grönsvarta, aldrig så mörka som hos föregående, långa, af vexlande bredd och med ytterst 

 långa, de unga holkarne långt öfverskjutande fjäll. Dessa äro mycket ojemt tegel- 

 lagda, och skillnaden i längd mellan de yttre och inre fjällen är högst betydlig. De yttre 

 äro breda, jembreda eller smalt triangulära, tvärtrubbade och temligen mörka, de inre äro 

 däremot från bred, äggrundt lancettlik, mörkare färgad bas nedom, vid eller stundom öfver 

 midten hastigt hopdragna i en lång, jembred, grön, trubbad eller hos de innersta skarp spets. 

 Ofta blir ett och annat fjäll återigen något bredare i sjelfva spetsen, hvilken kan vara 

 rundad eller bredt triangulär och ej sällan något rödaktigt färgad. Holkens beklädnad består 

 af korta eller medellånga, raka, ofta vid basen grofva och m. 1. m. långt upp mörka hår, 

 hvilka vanligen ej äro serdeles täta och äro blandade med enstaka eller sparsamma, på 

 de yttre fjällen talrikare, små och föga synliga glandier samt spridt ludd, hvilket nedtill är 

 något talrikare och ibland mera samladt mot kanterna af fjällen men upptill saknas eller 

 är ytterst sparsamt förhanden och på de långa gröna fjällspetsarne ersattes af ytterst små, 

 vattenklara hår, som äro något rikligare och hvitare i sjelfva toppen af fjällen. Likväl 

 bibehålla de i hvarje fall sitt egendomliga gröna och nakna utseende i motsats mot föl- 

 jande, hvars fjäll äro tydligt stjernludna ända till den rätt starkt hårtofsade spetsen. Stjelken 

 är liksom hos föregående nedtill röd. Både basal- och stjelkblad äro smalare och glattare 

 än hos föregående och ljust gröna samt något men ej så tydligt glaucescenta, som hos 

 denna. Bredbladigare former, hvilka uppträda på friskare mark, likna i habitus både före- 

 gående och följande, men smalbladiga former, hvilka mest förekomma på berg, der denna 

 underart för öfrigt gerna uppträder, ofta sällskapligt med former af Oreadea, få ett från 



