126 H. DAHLSTEDL, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



hårig spets, hvaremot de nedre fjällen och basaltjällen äro korta, hvarföre holkbasen hufvud- 

 sakligast bildas af långfjflllen, h vilkas breda bas är glest klädd, så att de gröna kanterna 

 väl synas och den grönaktiga ryggen gifver den smala holkbasen ett nästan köttigt utse- 

 ende. Vidare karaktäriseras den mycket ofta af kort akladinm, oftast nästan intet, så 2 

 holkar komma att sitta mycket tätt tillsammans och stundom delvis hopväxa. Stundom 

 sitta 3 — 4 korgar i en nästan hufvudlik gyttring, isynnerhet hos skogsformer. Samma 

 egendomliga förhållande har jag iakttagit hos H. *oleraceum Norrl. (var. basifolium Norrl. 

 Hier. exs. n. 143; Dahlst. Hier. exs., fasc. IV, n. 83), hvilken antagligen är beslägtad med 

 denna formgrupp. 



Antväflfad på Gotland, Fleriiige s:n söder om Ar träsk på åkerrenar och gräsbeväxt mark å groft grus 

 (gammalt stnindgrus) samt eu spädare form ymnigt i tallskogen i traklen (K. JOHANSSON). 



H. IRRIGUUM (Fr.). 



Caulis altus — elatus (1 — )2 — 6-folius, inferne sajpius violascens v. purpura- 

 scens sparsim — sat dense et longe pilosus, superne sparsim pilosus — subglaber 

 rare — sparsim pilosus — sat tomentellus v. apice tomentosus. Fnlia la^te — satu- 

 rate gramineo-viridia, supi-a glabriuscula v. parce pilosa, subtus densiuscule pilosa et 

 leviter v. in nervö dorsali densius stellata; caulina sensim v. abrupte decrescentia spar- 

 sim dentata — serrato-dentata v. subintegra apicem versus utrinque sa?pissime obscure 

 — la^te sanguinea, subtus haud raro dense supi'a interdum leviter stellata; hasalin 

 plerumque in rosulam 3 — 6-foliam conferta latiora sparsius dentata — subintegra. 

 Anthela saspe + läxa rarius contracta + paniculata ramis sa?pe longis + erecto- 

 patentibus. Ivvoliicra mediocria viridia et canescentia — atra etloccosa v. margi- 

 nibus squamarum leviter — dense floccosa v. etiam undique + dense stellata et 

 glandulosa v. glandulis et pilis brevibus + obscuris v. dilutis parcioribus — fre- 

 quentioribus immixtis obsita. Styli obscuri (nigri) v. lutei. 



En mycket naturlig formgrupp, hvars former mera öfverensstämma i habitus, bladens 

 färg, form och tandning än till beskaffenheten af holkarnes indument. Men äfven de i 

 detta sednare afseende mest skilda formerna ansluta sig ofta i andra afseenden så nära 

 till hvarandra, att de på grund häraf och till följd af öfriga, i detta afseende inter- 

 mediära former, hvilka på mångfaldigt sätt förena dem med hvarandra, ej kunna af- 

 skiljas ur gruppen. En serdeles i ögonen fallande karaktär är gemensam för en stor del 

 af dem, nämligen de på båda sidor blodrödt färgade l)ladspetsarne. Hos en del former är 

 denna färg dels ej sä stark, dels gående mera i brunt och violett, men äfven hos dessa 

 former uppträda mycket ofta exemplar med den karaktäristiska färgen. Hithörande former 

 gränsa å ena sidan till H. anfractum och å andra sidan till II. diaphanum och II. pinnati- 

 fidum. En del närma sig äfven åt IL cruentifolium. 



