KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 26. N:0 3. 133 



från början rent gula stift. Stjernluddet blir rikligast och bäst framträdande hos former 

 med gula stift, hvilkas fjäll äfven äro nästan enbart klädda af gulaktiga glandier. Häri 

 likna dessa individ mycket följande, men skiljes lätt på bladens form och tandning, van- 

 ligen äfven på inflorescensens egendomliga bildning, de bredare fjällen och det mera till- 

 tryckta luddet. Hos former, hvilka redan från början hafva livescenta stift, äro fjällen ofta 

 mörkare, stjernluddet otydligare (ehuru dess anordning vanligen kan iakttagas på åtmin- 

 stone någon holk) och mest framträdande vid basen, hvarjemte glandierna äro sparsamt, 

 någon gång rikligare uppblandade med korta, mörka hår. Dessa former erinra ibland något 

 om H. *viol(iscens (isynnerhet de hårigare), men äro väl skilda till holkarnes utseende och 

 den ringare hårigheten samt till bladform och tandning och bladspetsens färg. Ibland likna 

 de, isynnerhet de svagt stjernhäriga formerna, H. ^lepidiceps, hvilken dock i allmänhet är 

 lätt skild genom habitus, men isynnerhet genom de klargröna, alltid luddlösa inre fjällen 

 och deras deraf framkallade egendomliga utseende. Serdeles karaktäristiskt för denna form 

 (hvilket dock äfven tillkommer H. *lepidiceps oeh H. ^irriguum) är den bruuaktigt till 

 lifligt purpurröda färgen pä både öfre och undre sidan af bladspetsarne, framförallt på stjelk- 

 bladen. Dessa äro på undersidan rätt ymnigt stjernhäriga. Liksom rosettbladen äro de 

 ofta rhombiska eller sneda genom ena sidans större bredd öfver midten, stundom bredast 

 ofvan midten. Hos former med fint syltandade blad äro isynnerhet de öfre bladen spets- 

 igare och smalare lancettlika än vanligt, och det öfversta bladet, hvilket hos helbladigare 

 former är så karaktäristiskt genom sin plats, form m. m., är vanligen rudimentärt, spetsigt 

 och längre aflägsnadt från inflorescensen, hvilken blir mera kvastlik med aflägsnade nedre 

 grenar, hvarigenom dylika former komma att likna följande varietet. 



Inom orarådet anträffad på följande ställen i Östergötland, Sunds s:ii, Sandbäckstorp, Löfåsa; V. R_vd s:n, 

 Krämarbo; Wäderstad s:n, Lindekullen och Skällerud (förf.); St. Äby s:n, Frösäng (G. A:N Malme); Rinna s:n, Stoi- 

 toi-p (förf.); Atvids s:u, Adelsnäs; Kärna s:n, Malmen (förf.), Simonstorp, Uddetorp (A. WiRÉN); Norrköping, 

 Hult (P. Olsson): Småland, Gärdseruras s:n, Bossgärd (förf.); Rogberga s:n, Tenhult (K. JOHANSSON); Ögges- 

 torps s:n, Ljungarp (K. JOHANSSON); Burseryds s:n, Ödelyckan (K. A. TH. Sbth). 



Utom orarådet anträffad i Södermmiland, Kila sm, Älberga (S. ALMQUIST), Alspånga (O. G. BLOMBERG); 

 Österhaiiinge s:n, Gålö, Uyvik (S. ALMQUIST); St. Malms s:n, Brännkärr ocb Sörgölet (G. A:N Malme); Stock- 

 holms skärgård, Vadholmn (S. ALMQUIST): Vestergötland, Sandhem, Vimla (O. NORDSTEDT); Toarps s:n, Bygd 

 (A. O. Olsson): Vermland, Gerdsberg nära Kristinehamn (B. M. BROSTRÖM); Eng i Nysunds s:n (LAGERSTEDT); 

 Gillbergii och Borgviks socknar (K. O. E. STENSTRÖM); Arvika (E. HOLMGREN): Gestrikland, Åmot (S. ALM- 

 QUIST): Angernianland, Själevads s:n (V. F. HOLM). En form med groft bugttandade blad ocli nästan svarta, 

 tätare glandelhåriga holkar från Vermland, Gillberga s:n (K. O. E. STENSTRÖM) är anträffad bland hufvudforraen 

 och H. *irriguum och är troligen efter utseendet att döma hybrid af dem. 



/^ h(jeinatophyllum n. var. 



H. *purpurascens Dahlst., Hier. exs., fasc. II, n. 66.' 



Ar en ytterlighetsform, anslutande sig till de mörkstiftiga formerna af hufvudformen. 

 Upptages här som varietet, emedan den i sällskap med fullkomligt typiska exemplar med 

 gula stift af hufvudformen, bland hvilka den ofta sida vid sida anti-äffades, var väl skild 

 såväl genom sin habitus som karaktärer och utan att några mellanformer kunde iakttagas. 



* Namnet är förut användt och måste derföre utbytas mot ett nytt. 



