138 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



vanligen små holkar af brungrå till gröngrå färg och m. 1. m. l:)rokiga af rikt ludd i fjällens 

 kanter, men föröfrigt äfven på ryggen af fjällen m. 1. m. stjernludna och klädda af täta, 

 korta, vanligen mörka hår och små, mörka eller Ijusknappiga glandier, samt genom rätt 

 täta, små korgar ujed mycket mörka stift. Stjelkens bas och stundom äfven större delen 

 af stjelken samt bladskaften äro oftast mörkare eller ljusare violetta. 



Bladen variera ej obetydligt till tandningen. An erinrar denna form, isynnerhet 

 genom sina tätare, oregelbundet ordnade, smala och något krökta, omvexlande längre och 

 kortare tänder på stjelkliladen, om H. ^irrif/uum och R. ^frondosum, än genom sina glesare 

 eller stundom nästan helbräddade blad, isynnerhet rosettbladen och de öfversta stjelkbladen, 

 om H. *lepichdum. Isynnerhet påminna individ med det öfversta stjelkbladet smalt, 

 hell)räddadt och tunglikt samt sittande i närheten af inflorescensen om den sednare. För 

 öfrigt äro de yttre bladen vanligen glesare och trubbigare tandade, de inre och stjelkbladen 

 deremot hafva spetsigare men kortare och åtminstone ofvan midten glesare tänder. Stun- 

 dom anträifas individ med bredare blad. Stjelkbladen äro då ofta till nedi-e delen 

 långt och ojemt, ofta nästan parfiikigt tandade, stundom äfven rosettbladen, af hvilka de 

 yttre ej sällan bli nästan rundade med äggrund eller tvär bas. Någon gång anträftas 

 individ med svagt intryckt bas på några af de yttre bladen; oftare anträffas en sådan 

 form på basen hos något af de öfre stjelkbladen, h varvid basaltänderna ofta bli något 

 bakåtrigtade. Mycket ofta äro de öfre bladen från midten till basen jembreda, hvarvid 

 basen blir tvär och stundom ser ut att vara halftomfattande. Med ofvannämde tre 

 underarter är den utan tvifvel nära beslägtad men påminner mest om H. *frondosum och 

 H. ^irru/uwii. Den liknar mycket den förra till habitus och holkfjällens stjernluddskant, 

 den sednare mera till holkens och holkfjällens form och den öfriga hårbeklädnaden, ehuru 

 glandierna och isynnerhet håren äro betydligt mindre och tätare. Den blir aldrig så mång- 

 bladig och sällan så högväxt som den sednare och saknar alltid den blodröda eller röd- 

 violetta färgen på bladspetsarne. Liksom hos denna sednare är ofta något af stjelkbladen 

 af något rhombisk form och derjemte snedt genom starkare utveckling af ena sidan. På 

 några ställen i Småland och Östergötland förekomma former, om hvilka är svårt att afgöra, 

 huruvida de tillhöra denna art eller följande. De hafva på holkarne något mera ludd än 

 följande men mindre än hos typisk H. *violascens samt vanligen mörkare holkar, färre 

 hår och mörkare glandier än den sistnämda. Ju mera de till holkarnes utseende närma 

 sig H. *irriguum desto mera framträder den för denna karaktäristiska tandningen och 

 bladspetsariies färg. De bevisa den nära slägtskapen mellan dessa båda former och på 

 samma gång, att dessa ännu ej på alla orter fullt diffei-entierats, ehuru de i sina tvpiska 

 former och på iindra trakter äro väl skilda. Så vidt kändt är sammanträffa bådas utbred- 

 ningsområden i ()stergötland och Småland. Men måhända kunna dessa former likaväl 

 vara hybrider som verkliga mellanformer. 



De äro anträffade i Småland, O^gestorp s:n, Högasen (K. JOHANSSON), former stående närmare H. *irri- 

 guiim; Östergötland, N. Vi s:n, Siggeraålen, former stående närmare Imfvndformeii. 



H. *violascens väljer helst friskare eller mindre ofta torrare liergiga eller steniga 

 skogsängar. Pä en del ställen är den mycket allmän. 



