142 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



viter acuta anguste ovato-lanceolata acute sparsira et breviter supra mediuiu dentata 

 sa3pe sinuato-dentata, superiora acutius et ad basin longius dentata; oninia 

 supra subglabra, subtus pallidiora, rare in nervö dorsali magis floccoso densius 

 pilosa, ceteruni sparsirn stellata, marginibus sat ciliata petiolisque longius et densius 

 pilosa. Anthela vulgo parva oligocephala paniculata + contracta rai^ius läxa ramis 

 rectis suberectis v. leviter patentibus, iuferioribus ± remotis vix asquantibus, superi- 

 oribus approxiraatis tequantibus cum acladio 15 — 20 mm. longo pedicellisque brevi- 

 bus + dense albido-tomentosis et pilis brevibus tenellis sparsis — mediocriter den- 

 sis glandulisque solitariis v. superne raris obsitis. Involucra + atro-viridia v. atra 

 nitentia basi + ovata. Squamce exteriores breves apice sajpe recurvata?, interiores 

 longse latiores + lanceolatte — lineares obtusiusculae, intimas saspe subulatte latius 

 viridi-marginata^, dorso glandulis obscuris parvis densiusculis — sat densis et pilis 

 + obscuris raris — sparsis vestitaj, vix stellatfe. Cnlathidiurn luteum. Stylus sub- 

 luteus v. obscurascens. 



Denna form är ytterst svår att diagnosticera, då den ej har några serdeles framstående 

 karaktärer. Närmast ansluter den sig till H. anfractum i anseende till habitus och i några 

 karaktärer, men är skild från denna genom sina, om än stundom sparsamt håriga holkar och 

 skaft. Mången gång liknar den ofantligt mycket en del former af H. ^lepidiceps (hvilken 

 den troligen står närmast), men är från dessa skild genom sina mörka holkar och sin hå- 

 righet i inflorescensen. I detta afseende öfverensstämmer den mest med H. *scanicum, 

 med hvilken den torde vara beslägtad, ehuru i ringare grad än med de förut nämda. ]\len 

 från denna sednare, som till habitus och bladform ansluter sig till H. *pinnatifidum och 

 äfven genom sin rikliga hårighet i örtståndet och gröfre och tätare glandelhårighet i 

 inflorescensen betj^dligt närmar sig samma formserie, som H. *diaphanum m. fl. tillhöra, och 

 till H. diaphanoides, är förhandenvarande form genom sin större glatthet lätt skild och är 

 genom sina allmänna karaktärer närmast att inordna i grannskapet af H. *lepidiceps. I 

 naturen har jag alltid med lätthet kunnat skilja den från H. anfracti olika former på de 

 ljusare stiften och från H. *lep)idiceps på de bugtigare och mera bredtandade, bredare och 

 mera kortspetsiga bladen samt på de mörkare och tjockare holkarne med mindre klart 

 grön kant på de inre fjällen och från båda genom de vanligen fina, bland glandierna in- 

 blandade håren på holkar och skaft. 



Ar anträffad i Östergötland^ Ydre, Sunds s:n, flerestädes allmän samt i Atvids s:n. Adelsnäs, Karstorp och 

 Slefringe m. fl. st. (förf.). Dessutom funnen vid Marmorbruket i Qvarsebo socken i samma landskap (S. ÅLJl- 

 QUIST va. fl.). 



8. H. *batjiepiiiin n. suhsp. 

 H. longicuspis mihi in sched.' 



Caidis 35 — 60 ctm. altus sat gracilis firmus 3 — 5-folius, inferne sparsim et 

 longe pilosus leviter stellatus, superne subgiaber v. rare pilosus et sparsim floccosus, 

 apice sat tomentellus glandulis i-aris v. solitariis obsitus. Folia hasalia 3 — 6, ex- 



^ Namnet är redan gifvet af M. Brenner i »Spridda bidrag till kännedom om Finlands Hifr.iciumformer 

 II: Acta Soc. pro fauna et flora fennica, IX, u:o 5» ät ett annat Arcbieraeium, hvarföre jag mast välja ett nytt. 



Anm. under tryckningen. 



