KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 26. NMI) 3. 149 



longissimis nigris infenie sparsis superne densis sub iiivolucris sat confertis obtectis. 



Involucra mediocria sat crassa v. crassiuscula sat viventer atroviridia basi rotundata 



postea truncata. Squamce latiuscula?, — latte, exteriores breves sublineares — ovato- 



triangulares + nigra3 marginibus anguste et obscure virentibus, interioi^es triangulari- 



lanceolatjB v. lanceolatse sensim attenuatiB marginibus late viridi-marginata? dorso 



angustissimo obscuro v. tota3 amoene et dilute gramineo-virides obtusissimas — ob- 



tusiB v. intima^ paucas acut«, glandulis nigris (v. obscure virescentibus) longis — 



longissiinis gracilibus dense — conferte obtectaj, ceterum ubique floccis raris — 



sparsis in marginibus densioribus adspersa?. Colathidium + lutenm (sat la?tum). 



Ligulce apice glabrte. Stylus vivus et siccus obscurus v. niger. 



9 12 



Inv. j^zrg» D. c. 30, L. m. 2,5 mm. 



En serdeles distinkt form, utmärkt af glesbladig stjelk med blad af lifligt grön i 

 lökgrönt dragande färg och nndertill vanligen något glaucescenta eller blåaktiga, vanligen 

 få, stora stjelkblad med oftast långt utdragen, helbräddad spets, och hvilka vid basen äro 

 glesare eller tätare, olikformigt och oregelbundet tandade och ofta långflikade, vanligen stora, 

 glest trubbtandade rosettblad med en och annan längre tand, genom de oftast m. 1. m. 

 utstående grenarne gles och ganska vid inflorescens (hos magra former dock kort och 

 hopträngd) med medelstora holkar, hvilka vid basen äro svartgröna, men uppåt lifligt och 

 klart gröna, ganska breda, oftast rundtrubbiga fjäll, klädda af ett glest eller mot kanterna 

 något tätare ludd och (liksom de hvitludna skaften) af mörka, långa, ofta tättsittande 

 glander. Korgarne äro ganska ljusa, ungefär som hos //. *barbarecefolium eller något 

 ljusare, och stiften ganska mörka. Stjelkbladen äro oftast hos grofväxta individ utböjda 

 och något sneda med långt utdragen, helbräddad spets, hos magrare former (såsom på 

 hedar och torrare backar) smalare, mindre och ofta talrikare samt med tätare och ofta 

 längre fram mot spetsen räckande tandning. Hos sådana former bli stundom alla bladen 

 smalt jembredt lancettlika och inflorescensen liten och hopdragen, hvarigenom de habituelt 

 mycket likna H. *anfrocticiii h. f., med hvilken denna form nog är beslägtad, men de 

 skiljas genom sina långa och trubbigare, lifligt gröna inre fjäll, ljusa korgar m. m. De 

 påminna ibland om H. *fronuosum var. poUochlorodes, hvilken dock är lätt skild genom 

 sina små, rikare luddiga holkar med smärre glandier och bredare, långt upp mot spetsen 

 dubbeltandade blad. Är för öfrigt beslägtad med följande och motsvarar jemte denna 

 antagligen H. *]jatagiarium. Står derjemte på gränsen till H. *(iiaphanoidis formområde. 

 De yttre bladen äro ofta lefverfärgade och stjelkbasen samt bladskaften m. 1. m. mörkt 

 purpurvioletta. Bladen äro oftast fasta och läderartade, men ej tjocka. 



Inom området anträffad i Östergötland, Omberg, Stooklycke; Wäderstad s:n, Lindekullea; Rinna s:n, Stor- 

 torp; Sunds s:n, Broby (förf.): Småland, Sömmens jernvägsstation (förf.); Oggestorp s:n, Månsarp, Torp och E.og- 

 berga s:n, Tenhult, Ljungarp samt Klefarp (K. JOHANSSON); Vrigstads s:n (W. A. G. WetTBR); VVallsjö s;ii, 

 Uppåkra samt Dref s:n, Braås (G. E. HyltÉN-Cavallius); Oskarshamn söder om jernvägsstationen (K. J. LÖNNROTH). 



Till denna form ansluter sig följande, hvilken tills vidare uppföres som varietet: 



(i umhrifienum n. var. — H. vulgatum v. umbrosum C. J. Lindeberg, Hier. Scand. 

 exs. n. 73. — Dahlst., Herb. Hier. Scand., Cent. H, n. 60. 



