154 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖ8T1{A SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



utböjda spetsar. I allmänhet äi-o bladen ljust gräsgröna (på soliga lokaler blekgröna), på 

 den blekare undersidan glest, på de öfre stjelkbladen dock ganska rikt stjernludna. Blad- 

 skaften och stjelkbasen, sällan medeliierven, äro svagt violetta. Vanligen äro endast de 

 yttre rosettbladen undertill svagt violettfärgade. Varierar ganska in3'cket till bladens form 

 och tandning. Fåbladigare former från skuggigare och friskare lokal hafva ofta, isynnerhet 

 på de nedre stjelkbladen, djupt flikad bladbas. De yttre eller stundom alla rosettbladen, 

 någon gång det nedre stjelkbladet, äro hos dessa ofta trubbade, af oval till aflång form 

 och ofta med största bredden ofvan bladets midt. Hos flerbladiojare former blir tandningen 

 jemnare, än lång och smal, än ehuru mera sällan kortare och bredare, men vanligen äfven 

 (till utseendet) tätare genom tändernas större likformighet och lika storlek. Stjelkbladen 

 bli hos dessa skarpare spetsade liksom ett större antal af i'osettbladen. Dessa mång- 

 bladiga, korttandade former tillhöra subiigidum-typen och äro alldeles analoga med dylika 

 former af andra arter, t. ex. af H. * pinna tijidum. De synes vara allmännare pä Gotland 

 än de mera fliktandade och fåbladiga formerna. Varierar ej sällan med stjelk och blad 

 rikt korthåriga. 



Habituelt påminner denna form ofta genom sin sammandragna korgställning, höga 

 stjelk m. m. om H. *lepiduliim var. hcematolepiiim, hvilken den äf'\ en liknar till holkens 

 form, men den afviker genom dennas beklädnad och bladens tandning. Till holkform och 

 tandning liknar den äfven rätt mycket H. *irriguum, men är till alla sina karaktärer 

 lätt att skilja från denna. Tydligen är den dock beslägtad med dessa former, liksom 

 med H. *lepidulum, såsom redan påpekats af K. J. Lönnroth.^ Med denna form har den 

 många likheter i bladfärg och bladform, ehuru ej i tandning. Liksom hos H. *lepidiceps 

 äro några af de yttre fjällen vid basen förtjockade och något frånstående och de pä 

 liolkskaften sittande brakteerna på den förtjockade basen försedda med en tydlig, utstående, 

 hornlik knöl, en karaktär, hvilken är synnerligen utmärkande för dessa båda former 

 (framförallt H. *lepidiceps) men hvilken dessutom, fastän i ringare grad tillkommer några 

 andra former af Fl. irrigui och H. anfracti formgrupper. Från ff. ^lepidiceps är den för 

 öfrigt lätt skild, bland annat genom sin kortgreniga vippa. A andra sidan är den t^•dligt 

 beslägtad med H. *anfractum, såsom bladens tandning, holkens färg och beklädnad angifva, 

 och synes dessutom sammanbindas genom någTa nordliga former med H. *diaphanoides. 

 Torde att döma af flera likheter i bladens tandning, holkens form och beklädnad m. m. 

 äfven vara beslägtad med H. *canipes bland Subvulgata och skulle sålunda vara dess mot- 

 svarande form inom Vulgata. 



Inom området anträffad i Östergötland, St. Aby s:n, Frösäng (G. A:N Malme); Wäderstads s:n, Linde- 

 kullen och Skållerud; Trehörna s:n, Slangeryd; Sunds s:n, Eökulla (förf.); N. Vi s:u. Urberget (K. P. DrsÉN); 

 Wist s:u, Sturefors (förf.); Atvids s:n. Adelsnäs, Karstorp ocb Slefringe (förf.): Småland, Gärdserums s:n. Boss- 

 gärd (förf.); Oskarshamn; Fagerhults s:n (K. .T. LÖNNROTH): Femsjö (E. FRIES): Gotland, Haugvars s:n, Flenvik; 

 Sanda s:n, mellan vägarne från Klintehamn till Sanda och Westergarn : Klinte s:n, lund mellan Walla södra 

 qviar och vägen från kyrkan till hamnen (K. J. LÖNNROTH). 



Utom området funnen i Södermanland, Stora Malms s:n, Brännkiirr ((i. A:N Malme): UpJniul. ^Vernulö, 

 Brevik. (A. MAGNUSSON). 



* Ä etiketten till hans till Vet.-Akademien meddelade exemplar samt i manuskript. 



