158 H. DAHLSTEDT, BIDKAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



matis cum pedicellis acladio ö — 15 uiiu. longo brevibus — brevissiuiis + arcuatis 

 dense canofloccosis glandulis solitariis (v. nuUis) sub involucra raiis minutis gra- 

 cilibus nigris obsitis. Involucra brevia c-rassa — crassiuscula atra — atro-viridia 

 nitentia basi + rotundata-trnncata. Squaince latae, exteriores brevissirate subtriaugu- 

 lares obtusiuscnte — subacutte, interraedia? et intiiute e basi lata + lanceolataj 

 acutiv apice epiloste, ceterum eHoccosa^ glandulis gracilibus — crassis brevibus 

 (longioribus iinmixtis) + densis obsitai. CalathicUum obscure luteum paruui radians. 

 Styli nigri. 



En nordligare paralellforin till föregående, från h vilken den iir tydligt skild genom 

 vanligen högre stjelk med flera, tätare sittande, uppåt kortare, i bredd tilltagande stjelkblad, 

 hvilka i allmSnhet äro mera kortspetsade eller trubbade och för öfrigt tätare, lägre och bre- 

 dare samt oregelbundet och ofta m. 1. m. vinkligt och trubbigt bugttandade, de nedre m. 1. m. 

 lancettlikt aflänga, ofta med största bredden ofvan midten, de öfre mera äggrundt lancett- 

 lika till äggrundt aflånga och med mer eller mindre bred, stundom öronlik och nästan halft- 

 omfattande bas, hopdragen, vanligen ännu mera kortgrenig inflorescens med de öfre grenarne 

 ofta m. 1. m. utstående och bågböjda samt mörka, nakna eller nästan nakna, något glän- 

 sande, korta holkar med visserligen lika breda men spetsigare fjäll, klädda af täta, något 

 grö fre, möi'ka glandier utan inblandning af hår. Holkskaften äro liksom hos föregående 

 gråa af tätt stjernludd, alldeles utan eller med mer eller mindre talrika, grofva glandier. 

 Sällan förekommer på holkarne ett och amiat mörkt och groft hår, mestadels blott pä äldre 

 holkar. Serdeles karaktäristiskt för denna form är isynnerhet den mörkt lökgröna blad- 

 färgen och motsatsen mellan de smala och smalskaftade rosettbladen jemte de nedre stjelk- 

 bladen och de kortare och bredare öfre eller mellersta stjelkbladen med sin bi-eda, något halft- 

 omfattande bas. Stjelkens blad, isynnerhet de öfre, äro ofta af smalt äggrundt-lancettlik 

 form med mera rundad bas eller till sin nedre del ända till basen nästan jembreda. Ofta 

 äro de mellersta nedom midten tydligt hopdragna och derefter ända till basen jembreda 

 samt der ojemt och ofta skarpt tandade, hvarigenom de erinra om bladen hos vissa 

 former af H. dovrense. Varierar med nästan helbräddade rosettblad och 2:lest samt kort 

 skarptandade stjelkblad. Stundom äro de öfre stjelkbladen i kanten veckade och bugt- 

 tandade. Bladen äro vanligen ganska fasta och stj^fva. 



Inom området anträffad i Östergötland, Vestra Husby s:n. Korssäter; Gärdeby s:n, Sätra: Vestra Hargs s:n 

 (H. STRÖMFELT); Motala (K. FR. THEDENIUS). 



Utora området faunen i Södermanland, Kila s:n, Alberga (S. ALMQUIST); St. Malms s:n, Sörgölet (G. A:N 

 MaLME); Stockholmstrakten, Djurgården, ymnig (S. ALMQUIST och förf.): Uphind, Ålands s:n, Kölfva (S. ALM- 

 QUIST); Tibble s:n (S. och O. ALMQUIST); V. Löfsta s:n, Moineboparken (C. A. E. LenstRÖm): Dalarne, St. Tuna 

 s:u, Borlänge (S. ALMQUIST): Vermland, Gillberga s:n (K. O. E. STENSTRÖM): Fe«to'^öi/anrf, Sandhenis s:n, Vimla, 

 Klemmestorp (O. NORDSTEDT). 



7. H. *atroniteiis n. suhsp. 



Dahlst., Hier. exs., fasc. I, n. 89. — Dahlst., Herb. Hier. Scand., Cent. IV. n. 34. 



Caulis altus — elatus gracilis v. sa^pe crassiusculus 2 — 4-folius, inferiore parte 

 ± purpurascens pilis densiusculis — sat densis longis et mollibus obtectus paruin 



