KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 26. N:0 3. 161 



med något rf^/r/wm-habitus, och tenderar för öfrigt starkt åt H. *barbareftifolium genom 

 de mera glandelhåriga skaften och det svagt framträdande luddet i fjällkanterna. Från 

 denna är dock lätt skild genom sin betj^dligt svagare tandning och isynnerhet genom de 

 mörkare, mindre (kortare) holkarne och den betydligt mörkare blomfärgen. På en del lo- 

 kaler synes den vara ganska konstant och lätt att urskilja, på andra deremot öfvergår den, 

 som det synes, utan gräns i föregående. Denna form har sällan något hår bland holkarnes 

 glandier. 



Anträffad i Småland, Vi-igstads s:n (G. Wetter); Gärdserums s:n. Bossgärd (mycket vacker) (förf.): Östergöt- 

 land, Krokeks s:n, Mannorbruket, Qvarsebo (S. Almquist); Rinna s:u, Stortorp, Halltorp, samt mindre tydlig 

 och genom mellanformer förbunden med föregående i Wist s:n, Sturefors och Wäderstad s:u, Lindekullen (förf.). 



C angustius n. f. 



Har liksom föregående rak, hög, men något grof, flerbladig stjelk. Alla bladen m. 

 1. m. smala, vanligen smalt lancettlika och långa med tandningen ungefär som hos före- 

 gående eller något kortare, ofta äfven tätare. Holkar stora, tjocka, svarta till svartgröna, 

 med bred, rundad bas, samlade i en fåblorastrig, liten, kortgrenig och kvastlik eller flocklik 

 inflorescens. Skaft och grenar ganska grå af stjernludd och isynnerhet de förstnän:ida 

 närmast holkarne med ganska grofva eller tjockskaftade, temligen talrika glandier och ett 

 och annat mörkt hår. Fjäll breda, de yttre ofta trubbade till tvära, de inre m. 1. m. 

 trubbspetsade med m. 1. m. rikliga, längre och kortare glandelhår och alldeles utan eller 

 endast vid de yttres bas med svagt stjendudd. 



Genom sina smala blad har den en ganska stor habituel likhet med H. *anfractu'm 

 men är väl skild från denna genom sin kortare tandning och stora holkar m. m., hvar- 

 igenom den äfven lätt kan skiljas från öfi-iga former af samma artgrupp. Skulle dock en- 

 dast kunna vara en mera utpräglad ståndartsmodifikation, anslutande sig till föi^egående. 



Anträffad på sterila backar och ljungmarker i Östergötland, Wäderstad s:n. Lindekullen (förf.). 



d medians n. f. — Dahlst., Hier. exs., fasc. II, n. 70. 



Utmärkt af få- till flerbladig, rak eller vid basen böjd stjelk med temligen tätt och 

 något ojemt och hvasst, nästan ända mot spetsen tandade blad af m. 1. m. äggrundt- 

 lancettlik form med Icortare eller längre, skarp spets, m. 1. m. elliptiskt-lancettlika, hvasst 

 och ojemt tandade inre rosettblad och m. 1. m. ovala till elliptiska, trubbtandade yttre blad» 

 kortgrenig, liten, fåblomstrig och kvastlik inflorescens med kort (5 — 15 mm.) akladium och 

 raka eller något böjda, vanligen temligen glest stjernludna grenar, alldeles utan eller med 

 enstaka till sparsamma, korta glandier, samt temligen stora, korta och flerfjälliga holkar med 

 m. 1. m. kortspetsade fjäll. En habituelt och genom de hvasstandade bladen och tjocka holkarne 

 ganska utmärkt form, hvilken såsom det synes dock ej är skarpt begränsad från hufvud- 

 formen, utan mången gång genom mellanformer förbunden med den. Synes förekomma 

 i två i hvarandra öfvergående modifikationer, den ena med fåbladig, lägre stjelk, bredare 

 rosettblad och mot sin bas öfvervägande smala stjelkblad, den andra med flerbladig stjelk, 

 smalare och mindre rosettblad och flera af stjelkbladen, isynnerhet de mellersta, föga af- 



K. Vet. Akail. Handl. Band 26. N:o 3. 21 



