KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 26. N:0 3. 163 



dense obtecta-. Calathidium laete luteum sat radians. Stylus livescens, siccus sat 

 obscurus. 



Inv. 5_g , D. 35 — 38, L. m. 1,5 — 2 mm. 



Denna form karaktärisei^as af sina brunaktigt grönsvarta och glänsande holkar med 

 de inre fjällen helt och hållet grönaktiga eller bredt och orent grönkantade, de öfriga 

 svartgröna med brun anstrj^kning, alla klädda af täta och fina samt små glandier, men 

 utan hår eller stjernludd, hög, vågböjd, föga tät- men mjukhårig stjelk med glest sittande, 

 ofta stoi'a stjelkblad, hvilka uppåt hastigt aftaga i storlek och bredd, samt oftast lång- 

 skaftade, smalt omvändt aflånga och rundtrubbade, ofta grundt och glest trubb- eller 

 bugttandade rosettblad med småningom i skaften afsmalnande bas. Ofta är det nedre 

 stjelkbladet, hvilket vanligen är skaftadt, af samma form som de yttre och inre rosett- 

 bladen, men stundom är det inre af de basala bladen m. 1. m. lancettlikt och spetsadt 

 och då äger samma förhållande rum med alla stjelkbladen. Hos magra exemplar äro 

 dessa ungefär till midten glest och kort men temligen spetsigt tandade, hos frodigare ex- 

 emplar äro vid basen af bladen ett till två par tänder starkt utvecklade på de öfrigas be- 

 kostnad samt långa och spetsiga, stundom krökta. Från midten är bladet helbräddadt 

 ända ut i den långa och skarpa spetsen. Det öfversta bladet är oftast alldeles helbräddadt 

 och sylspetsadt. Bladen variera för öfrigt bredt till smalt lancettlika med småningom 

 hopdragen eller, då basaltänderna äro långa, ofta vigglik bas. De yttre basalbladen, hvilka 

 stundom äro bredt ovala, äro undertill liksom nedre delen af stjelken violettfärgade. 



Habituelt påminner denna form rätt mycket om H. Hepidiceps, med hvilken den 

 torde vara slägt. Med denna har den dessutom mycket gemensamt i holkarnes utbildning 

 och beklädnad. Den skiljes ganska lätt genom sin afvikande bladform, de smalare fjällen 

 och de tätare samt smärre glandierna. Med afseende på dessa erinrar den om H. *dia- 

 phanum eller om H. *glaucovirens. Sannolikt är den äfven beslägtad med dessa sednare, 

 isynnerhet den sistnämda, hvilken den mycket liknar till bladens tandning. Den torde 

 sammanbinda dessa former med H. ^lepidiceps. 



Anträffad i Östergötland i Vänga s:n vid Gränsholmen, der jag fann den ymnigt på såväl öppna som be- 

 skuggade ställen i granskog; Ätvids s:n, Åtvidaberg. 



Utom området anträffad i Södermanland, Jacobsbergs s:n, Vinterviken (förf.); Stora Malms s:n (G. A:N 

 Malme); Vesterljungs s:n, Luokbohl, Dalby och Ekebonäs (A. EKSTRÖM); Wärdinge s:n flerestädes (A. TORSSANDER). 



H. DIAPHANOIDES (Lbg.). 



Caidis + altus — elatus gracilis — crassus 2 — 5-folius, basi + dense et 

 longe pilosus, superne sparsim — sat dense pilosus sparsim stellatus, apicem versus 

 magis magisque floccosus, sub anthela + tomentosus et glandulis solitariis — raris 

 obsitus. Folia + saturate viridia, subtus sparsim pra3sertim ad nervös et in petiolis 

 + densiuscule v. dense et longe pilosa, supra + pilosa et immaculata v. maculata; 

 caulina abrupte v. sensim decrescentia sparsim — sat dense dentata v. argute et 

 ingequaliter serrato-dentata basin versus saspe longe et acute + irregulariter pinnato- 



