KONGL. SV. VET. AKzi^DEMIENS HANDLlNGxVK. BAND 26. N:0 3. 173 



lorige pilosa. Antkela pauiculata + coinposita sajpe sat divaricata, ramis + distauti- 

 bus, inferioribus erecto-patentibus subrectis, superioribus sa;pe valde arcuato-pateiiti- 

 bus, omnibus ± superantibus cum pedieellis brevibus + approximatis acladioque 

 8 — 20 miu. longo sat derise floceosis et glandulis brevibus nigris sparsis v. sub in- 

 volucris densis — sat confertis obtectis. Jnrolucra medioci'ia crassa — crassiuscula 

 + atroviridia basi + rotuiidato-obtusa, postea truiicata. Squamce exteriores aii- 

 gustas sublineares obtusiuscul*. interiores + triangulari-laiiceolatse sensim in apicein 

 obtusiusculum — sat acaitum saäpe sat longe protractie, intinuB paucae acuta? — 

 subalata^ oiunes dorso + iiigra?, intei^niedia' et intimte + late viridimarginatai, 

 apicibus ± sed vulgo parum conspicue comata^, inferne rare stellata>, ceterum nuda? 

 et glandulis brevibus ina,'quilongis nigris densis — confertis obtectas. Culathidiirm 



sat obscure luteum. Stylus vulgo luteus (v. siccitate + fuscescens). 



il— 12 

 Irjv. 5_(5 , D. c. 35, L. rn. 2 — 2,5 mm. 



Utmärkt af sin 2 — 3-bladiga, ganska styfva, nedtill mörkt och karaktäristiskt brun- 

 violetta stjelk, mörka, i lökgrönt skiftande, undertill ganska stjernludna och temligen breda, 

 stundom helbräddade, vanligen iintandade blad, mörka holkar i vanligen gles och isynner- 

 het upptill utspärrad inflorescens och hvilka med undantag af de yttre fjällens kanter och 

 baser, hvilka äro spridt stjernludna, samt de hårtofsade spetsarne äro alldeles nakna men 

 tätt beklädda af små eller inblandade medellånga, mörka glandier, samt slutligen i lefvande 

 tillstånd vanligen gula stift. Bladen, hvilka äro betydligt dunklare gröna än hos hufvud- 

 formen och R. *i/laucoinrens, äro oftast fintandade men variera med bredare och vanligen 

 glesare samt vid basen längre länder (i frisk skugga) ; stundom bli stjelkbladen vid sin bas 

 något ojemt och glest groftandade. Det inre bladet i rosetten är liksom oftast stjelkbladen, 

 hvilka äro längre och smalare än hos hufvudformen, ofta betydligt smalare och längre 

 än de öfriga l)asalbladen samt har jemte stjelkbladen ofta långt utdragen, helbräddad 

 spets. Ko]'garne äro i allmänhet längre än hos hufvudformen och ofta mera gi'öna, derigenom 

 att de inre och mellersta fjällen hafva bredare och ljusare gröna kanter. Fjällen äro van- 

 ligen också längre och smalare än hos denna samt mera triangulärt-lancettlika och bli mera 

 trubbiga, då de äro kortare, men spetsigare, då de äro längre. De afsmalna småningom 

 med raka kanter från den bredare basen och äro i spetsen mera hårtofsade än hos huf\'ud- 

 formen. Stiften äro vanligen gula, men Gotlands-exemplar äga oftast mörka stift. Från 

 föregående nfviker den utom i nyssnämda karaktärer äfven i habitus genom sina färre 

 och smalare stjelkblad och sina under blomningen till större antal persisterande basalblad. 

 Till holkai-ne erinra de trubbtjälliga foi-rnerna om hufvudformen. Exemplar från Dalsland 

 äro fullkomligt intermediära och skulle lika gerna kunna föras till den ena som den andra. 

 Former med smalare blad och smärre holkar erinra något om H. *(j/nucon'reiis men äro 

 lätt skilda genom sina bredare grönkantade, ej jemnbreda utan vid basen bredare och för 

 öfrigt spetsiga fjäll samt sin lökgröna, mörkare bladfärg. Exemplar med mycket breda, 

 gröna fjällkanter påminna om H. *chloro(-(cs. Med denna torde ifrågavarande form vara i 

 någon man beslägtad. Slutligen må nämnas, att späda former med nästan helbräddade, 

 smala blad från Gotland af denna var. och analoga former af H. * barbar ecefoUum i förvillande 

 grad likna hvarandra och nästan endast kunna skiljas genom glandiernas olika täthet och längd 



