KONGL. sv. vet. akademiens handlingar. band 26. 1S':() 3. 17? 



approximatis v. iriferioribus + longe remotis sat erectis rectis v. basi leviter curvatis 

 supei-ioribus magis pateiitibus et leviter curvatis densiuscule stellatis superne toiiien- 

 tellis et interduiii glandnlis solitariis, obsitis pedicellis brevibiis v. mediocribus gra- 

 cilibus apice incrassatis acladioque 10 — ITi ram. longo tomentosis glandulis raris v. 

 sub involucris sparsis vestitis. Involucra magna robusta sat longa inferne fere atra 

 apice pulchre viridi-variegata basi + rotundata postea truucata. Sqiiamce latte, ex- 

 teriores triangulares obtusiuscula^ — obtusfe fere atra-, interiores dorso atro late et 

 viventer viridi-marginata; in apicem latum rotundato-obtusum + comatulum viridem 

 v. saipe leviter vinosum — pulchre roseo-purpureum attenuatis, fere efloccosa; v. 

 extima? floccis raris obsita', ceterum dorso basique glandulis nigris mediocribus 

 densiusculis — sat densis obtectfe. Calathidium sat obscure luteum. Ligulce apice 

 glabra3. Stylus obscurus (fuscescens). 



Inv. (3_7 , D. 30 — 35, L. m. 2 — 2,5 mm. 



Denna serdeles vackra och prydliga form igenkännes med lätthet på sina stora, upp- 

 till lifligt grönbrokiga holkar med breda, nästan jemnbreda eller föga afsraalnande, rund- 

 trubbiga fjäll. De yttre fjällen äro nästan alldeles svarta af mer eller mindre triangulär 

 form, något frånstående och ej så bredt trubbade som de inre, hvilka endast äga en smal, 

 mörk rygg men mj^cket breda, lifligt gröna kanter. I den runda spetsen äro de vanligen 

 svagt vinröda, någon gång lifligt rosenröda. Glandierna, hvilka på de inre fjällen bilda 

 en nästan enkel rad och på de yttre sitta i flera rader, äro vanligen alldeles svarta och 

 väl framträdande. Föi- öfrigt saknar holken nästan all annan beklädnad utom på de yttre 

 fjällen, hvilka vid sjelfva basen och ibland på ryggen hafva spridda stjernhår. Oftast äro 

 likväl spetsarne af fjällen kort hårtofsade af hvita hår. Utmärkande för formen äro för 

 öfrigt de smala stjelkbladen med långt utdragen, helbräddad, skarp spets och nedom midten 

 vanligen 3 — 4 långa och smala, fraraåtrigtade eller vid basen ibland utstående, teinligen 

 glesa tänder, hvilka ej sällan sitta oregelbundet och ibland omvexla med korta, tina udd- 

 tänder. Tandningen är vanligen längst och glesast hos fåbladiga forniei-. Hos flerbladigare 

 individer äro tänderna ofta kortare men alltid skarpa och sitta ej sällan tätare. Hos få- 

 bladiga former sitta de nedre bladen nära hvarandra, de öfre deremot glest och äro smala 

 äfven vid basen. Hos flerbladiga individ äro bladen mera jemt fördelade och de öfre äga 

 vanligen bredare, vigglik bas. De aftaga vanligen hastigt . eller med plötsligt af brott i 

 storlek uppåt inflorescensen. Hos individer med få stjelkblad äro basalbladen samlade till 

 en rosett och mera djupt och vackert tandade med något vågig brädd, hvaremot de hos 

 mångbladiga exemplar äro mera aflägsnade från hvarandra och mer eller mindre hel- 

 bräddade, eller äro de vid blomningen afvissnade, åtminstone de yttre. Hos de förra är 

 inflorescensen vanligen glesare med långa grenar, hos de sednare mera hopdragen. Med 

 H. ^chlorodes företer den många likheter, sei'deles med afseende på de grönbrokiga holk- 

 arne och de trubbiga fjällen, men är skild bland annat genom sin flerbladigare stjelk, 

 rakare och mera fraraåtrigtade, glesare tandning samt svagare glandelhårighet på holkar 

 och skaft. Den är utan tvifvel nära slägt med nyssnämnda form och att anse som en 

 subrigidum-arta,dt utvecklad paralellform till densamma. 



K. Sv, Vet. Akad. Hamll. Bd 2fi. N:o 3. 23 



