K.ONGL. SV. VET. AKADEMIKNS HANDLINGAK. BAND 26. N:0 3. 187 



vanligen på bladets nedre del och midt längst och smalast. An äro de framåtrigtade, än 

 rätt utstående och någon gång ;iro enstaka, tändei* starkt bakåtrigtade. De öfversta, 

 smalare och mindre stjelkbladen iiro än laucettlika, isynnerhet hos mångbladiga former, 

 än hafva de mera äggrund bas men äro sällan med sjelfva l^ladfästet halftomfattande. 

 Ofta. äro de i kanten veckade och något vridna. Vanligen äro de nedre 2 — 3 bladen stora 

 och väl utvecklade, isynnerhet hos skuggformer, hvarefter bladen hastigt eller omedelbart 

 öfvergå i brakteerna. Hos mångbladigare former och hos dem, som växa på öppna, soliga 

 lokaler, äro bladen oftai-e småningom uppåt decrescerande. Basalbladen äro oftast vid 

 blomningen kvarsittande och ej sällan till ett antal af 2 — 3 närmade till en rosett. De hafva 

 korta, bredt vingade skaft och äro glestandade, de yttre trubbade och med trubbiga, de 

 inre med spetsigare och kortare tänder. De äro vanligen, isynnerhet de yttre, breda och 

 de mellersta och inre äro i allmänhet stora. De yttersta och ibland äfven de öfriga och 

 några af stjelkbladen äro violettfärgade på. undersidan. I skugga äro bladen tunna men 

 temligen fasta, på soliga lokaler deremot nästan läderartade och tjockare. Holkfjällen äro 

 än mörka, de inre med smal, blekgrön, tinpunkterad rand, än mycket gröna och ofta mycket 

 breda, isynnerhet de yttre, hvilka ej sällan äro bredt triangulära och trubbiga. De innersta äro 

 mera spetsiga. Holkbasen är vanligen mycket tvär och knotig", på midten nedlöpande i 

 det upptill förtjockade, fåfjälliga skaftet. Stjernludd saknas nästan alldeles utom i kanterna 

 af de yttre fjällen, der det uppträder som en ytterst smal strimma. För öfrigt består 

 beklädnaden af glandelhar, hvilka ej sitta synnerligen tätt och ofta äro små och nästan 

 alldeles försvinnande eller svåra att se. Ofta äro glandierna blandade med sparsamma 

 eller hos skuggformer något talrikare, korta hår, men vanligen saknas de på flertalet af 

 fjällen eller äro de genom sin mörka färg och korthet föga synliga. De starkt hvitludna 

 öfre delerna af holkskaften, hvilka vanligen sakna beklädnad af glandier och hår men 

 stundom äga, isynnerhet upptill, ett färre antal af de förra, hvilka dock vanligen äro för- 

 krympta och svåra att upptäcka, samt någon gång enstaka af de sednare, afbryta genom 

 sin ljusa färg skarpt mot de svartgröna eller nästan svarta holkarne, hvilka vanligen äro 

 samlade i en enkel, sällan sammansatt, oftast hopträngd, kvastlik korgställning. De öfre 

 grenarne äro ofta mycket utstående och stundom flocklikt närmade till hvarandra. Stiftet 

 är vanligen grönsvart eller brungrönt och mörknar betydligt vid afblomstringen ocli vid 

 pressning. Ar såsom ofvan nämnts en synnerligen intressant form för de likheter den 

 erbjuder med Alpestria Fe. och Foliosa Fk., inom hvilken sednare grupp den ej obetydligt 

 erinrar om H. crocatum. Dessa likheter äro likväl att tyda mera såsom analogi än såsom 

 beroende på slägtskap. Från H. *subpunctiUatum, hvilken den ibland liknar, är den skild 

 bland annat genom glesare glandier och mörka stift. 



Inom området anträfifad i Östergötland, Qvarsebo (S. ALMQUIST); Wist s:n, Sturefors; Atvids s:n, Åtvida- 

 berg, Adelsnäs, Slefringe och Karstorp, öfverallt ymnig (förf.): Småland, Gärdserums s:n, Qvistrum och Bossgärd 

 samt vid Almvik, på alla dessa stållen ytterst ymnig (förf.). 



Smalbladigare former än vanligt, med tätare tandade blad men eljest ej skilda, äro anträffade i Småland, 

 Madesjö sai, mellan Orrebäok och Ellebäck (K. J. LÖNNROTH). 



