KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND 26. N:0 3. 189 



obtusEB levissime albido-comata^, interiores ovato — triangulari-lanceolata^ sensim in 

 apicera obtusiusculum — subacutum epilosum et vulgo piceum attenuattw angusta^ 

 virescenti-marginata' v. intima fere totaj virescentes efloccosa^ v. dorso fioccis raris 

 — solitaviis basi sape frequentioribus obsita, cseterum pilis crassis obscuris apice 

 + longe albidis mediocribus — sat longis sparsis — densiusculis et glandulis nigris 

 parvis — mediocribus solitariis — raris (v. sparsis) obsita. Calathidium obscure 

 luteum SLibradians. Ligulce apice glabra. Stylus viridi-fuscus postremo valde 



Utmärkt af sin styfva, nedtill teniligen rikhåriga, strafva stjelk, sina små och breda 

 yttre men smala och långa inre fåtandade eller helbräddade basalblad, sina smalai"e nedre 

 men förhållandevis mycket breda, äggrundt lancettlika eller nästan äggrunda, kortspetsade 

 öfre stjelkblad, af hvilka de på midten af stjelken sittande ofta hafva rundad bas och 

 tendera att bli halftomfattande, den täta och jemna tandningen af kortare triangulära eller 

 på de öfre bladen mera triangulärt lancettlika, långa och snedt framåt eller temligen starkt 

 utåtrigtade tänder, den temligen hopträngda, än smala, än något utbredda inflorescensen med 

 tättsittande och ofta tiocklikt närmade, hvitgråa grenar och något håriga skaft, de mörka, 

 nästan svarta holkarne med medeltäta till störi'e delen af sin längd mörka och vid basen 

 tjocka hår, blandade med små, vanligen sparsamma, svarta glandier men med föga eller intet 

 stjernludd samt slutligen nästan svarta stift. Bladen äro temligen korta, äfven de nedre 

 kortare än internodierna. Varierar med bredai'e eller smalare blad, men stjelkbladen till- 

 taga vanligen i bredd samt aftaga i storlek uppåt. De inre rosettbladen äro i förhållande 

 till sin längd smalast af alla bladen, hvaremot de yttre äro breda, äggrunda eller elliptiska. 

 Ofta hafva några af mellersta stjelkbladen nästan tvär bas, men vanligen är den något 

 vigglik (eller rundad). Vanligen äro basalbladen föga tandade eller nästan helbräddade. 

 De mellersta och öfre bladen hafva i allmänhet längst tandning, isynnerhet vid sin bas, 

 der tänderna bli ungefäi- lika långa, som halfva bladets bredd. Hårigheten på holkarne 

 vexlar från något gles till ganska riklig. De vttre fjällen äro oftast mer eller mindre 

 frånstående och öfvergå i de straxt under holkarne, pä de upptill förtjockade skaften ut- 

 vecklade 2 — 3 brakteerna. Inflorescensen är vanligen hopträngd, kortgrenig och kvastlik 

 eller stundom nästan eller helt och hållet flocklik, ofta genom de mera upprätta skaften 

 smal eller hos flerblomstrigare exemplar något vidare med mera. utstående skaft. Vanligen 

 är den väl begränsad, hos frodigare exemplar dock ofta något obegränsad. Synes närmast 

 slägt med H. ^adamjjliatiim men påminner till holkarne äfven något om H. *orarium 

 och närstående. Habituelt är den dei'emot ytterst lik H. *gothicum, med hvilken den af 

 Fries ofta förvexlats, men är lätt skild genom sina håriga holkar och bredare, mera kort- 

 spetsade blad. 



Inom området faniieu i Småland, Femsjö s:n, Lilla Valshult (E. FRIES, bestämd till H. oothicum 

 — latifolium och pumilum, G. E. HyLTÉN-Cavallius) ; Skatelöfs s:n, Vrankunge och Sunnanvik (G. E. 

 HyltÉN-Cavallius); Burseryds s:ti, Ödeslyckaii (K. A. Th. Seth): Östergötland, St. Johannes sm, Hageby 

 (J. HULTING). 



Utom området i Vester götland, Sandhems s:u, Saxtorp (O. NORDSTEDT), något närmande sig i habitus 

 till följande form. 



