196 II. DAHLSTEDT, 1?I])1!AG TILL SYDÖSTKA SVEKIGES HIEKACIUM-FLOUA. 



Ligiihe i nar g Ina tes apice <;liil)ra' v. levissimc ciliatif, iiiteriorus subglabra', <cqualiter 

 clentata.'. Stylua luteus. 



Inv. 'ylZs'' I^- ^-^ — ■^'^' '^- "^- ^ """• 



En af de mera utmärkta formerna inom gruppen, liitt igenkänd pa sina stora, breda, 

 brunsvarta eller brungröna, rikt och kraftigt gl;\ndelhåriga holkar och den på stjelkens 

 nedre del, på bladskaften (l)ladfästena) och bladkanten samt ryggnerven rikliga och långa 

 håi^gheten. Hären äro på stjelken rikligast och tätast till ungefär det öfre af de \-äl ut- 

 vecklade stjelkbladen, men l)li derefter pä den af nedtill bladlika eller helt och hållet 

 normala brakteer klädda öfre delen af stjelken glesa och försvinna vanligen nästan alldeles 

 vid den nedersta, mera utvecklade inflorescensgrenen. Ifrån att uppträda spridda straxt nedom 

 denna, tilltaga glandierna deremot i mängd och tätliet uppåt och äro talrikast pä korgskaften 

 och akladiet, hvilka äfven äro rikligast stjernludna. Stjernhåren aftaga hastigt nedåt i mängd 

 och äro spridda eller saknas på stjelkens nedre del. På holkarne anträffas de, isynnerhet 

 mot kanterna, normalt pa de yttic fjällen och äi'o äfven förhanden men snart försvinnande 

 eller dolda af glandier och mikroglandler på de inre; sällan och mest hos lågväxta och 

 sniåblorastriga solformer äro de tydligare framträdande och spridda eller glest strödda 

 öf\er fjällens hela yta. På holkskaften saknas hår alldeles, äfvensom normalt på holkarne 

 t. o. m. på de äldre och afblomstrade. Tillfälligtvis uppträda hos ett och annat individ, 

 mestadels på äldre holkar, på några af de inre fjällen några fä, längre och grofva, mörka hår. 



Blomställningen är vanligen fåblomstrig, kvastlik eller gaffelgrenad, men blir stundom 

 flerblomstrig och ökad med grenar från de nedre brakteerna. De nedre grenarne äro af- 

 lägsnade och utgå ofta från eller något öfver stjelkens midt, äro mera upprätta och bilda 

 skarpare vinkel mot stammen samt äro ofta korta. De öfre utgå i allt större och 

 större vinkel samt öfverskjuta, vanligen akladiet. Sjelfva korgskaften äro vanligen korta. 

 Hos mångblomstriga former blir akladiet kort, hos fåblomstriga ofta långt. 



Rosettbladen äro normalt af m. 1. m. lancettlik form, oftast långskaftade, helbräddade 

 och långspetsiga, men variera med korta skaft och bredare skifva samt äro, is3'nnerhet 

 hos frodiga exem])lar, småtandade och vågbräddade till glest groftandade; vaidigen är 

 tandningen längst hos de ini-e bladen och nedre stjelkbladen, isynnerhet vid basen, och 

 ofta nedstigande på de vingade bladskaften. Förökningen s}'nes äga rum både med ofull- 

 ständiga knoppar och öfvervintrande i-osetter; åtminstone ä]'o de sednare hos höstexemplar 

 förhanden i de inre rosettbladvecken, liksom man hos många basala rosetter nederst kan 

 iakttaga fjällika lågblad, närmast följda af smärre ovala till tunglikt lancettlika blad. 

 tydande på en utveckling ur öfvervintrande knoppar. Pä äldre delar af rotstocken träffas 

 nästan alltid några små, hvilande knoppar. 



Inom området äi- denna form med säkerhet funucu i iSmåland, vid Grenn;i (HÅRD). 



Utom området endast känd från Blekinge, der den Herestädes såsom vid Ronneliy, Djupadal ni. fl. lokaler 

 (H. G. LtJBECK, C. G. Westerlund), vid Karlskrona (Sjuhälla m. ti. st.) och Väniö (H. G. LtJBECK) samt vid 

 Lyckeby (.J. E. ZETTERSTEDT) är rikligt och ofta funnen. 



