198 H. DAHLSTKUT, HlDliAii TII.L .SY])().STKA SVEltlGES IllEKACir.M-FI/>];A. 



tioner splittrade former, livilka delvis ännu behöfva närmare utredas. Några ta svnas 

 temligen utbildade, andra dei'emot kunna pä en trakt \ara lätta att igenkänna men öfver- 

 gå på andra orter genom mellanformer mången gäng i former, livilka återigen pä en annan 

 trakt synas ganska konstanta. Arten sammanbindes för öfrigt genom öfvergängsfoi^mer 

 med de tiesta af Oreadeat- mera markerade arter, såsom med H. extensum LCb.. H. *rufc- 

 sceiifs Fk. och sannolikt äfven med H. oreades Fk, 



1. H. *Siixifragum Fk. 



H. saxifragum Fr. H. N. XII: 17. — Lbg. Hier. Scand. exs.. n:o 30. 



Caulis mediocris — sat altus et rigidus 1 — 5-folius, inferne bre\ iter (1 — 2 

 mm.) sparsim — sat dense v. dense pilosus, superne sparsim — densiuscule pilosus 

 v. subglaber rare — mediocriter stellatus. Folia rosularia pauca, exteriora minora 

 + elliptica interiora + anguste lanceolata acuta, intima sa^pe lineari-lanceolata 

 cuspidata integerrima v. rare et minute denticidata marginibus apieibusque sa^pe 

 plicata, in marginibus in petiolis alatis et in costa dorsali mediocriter — dense pilosa 

 ceterum sparsius pilifera, glauca — viridi-glaucescentia. Folia caulina 1 — 5, inferius 

 petiolatum v. omnia sessilia + lanceolata — lineari-lanceolata denticulata — in- 

 tegerrima cuspidata pleruraque in bracteas + decrescentia. Anthela simplex — 

 composita raro läxa soipius sat contracta, ramis ai-rectis raro magis patentibus supe- 

 rantibus + stellatis, acladio brevi 3 — 20 mm. (raro longiore) pedicellis plerumque sat 

 brevibus rare — mediocriter v. sat dense fioccosis rare — sparse v. mediocriter 

 glandulosis et pilis paucis brevibus obsitis. Involucra medioci'ia sat obscura v. diluta. 

 Squamce + longa> e basi sat lata? plerumque sat loiige attenuata? glandulis minutis 

 jiilis sparsis et tloccis raris — sparsis obtectaj. 



Denna form, hvilken E. Fries utdelat i H. N., får genom de smala bladen, den 

 vanligen mångbladiga stjelken och ofta sammanträngda infloresceusen en egendomlig habitus. 

 hvarigenom den synes sä utpräglad, att den kan anses som artens hufvudform, kring hvilken 

 sedermera en mänefd andra former, hvilka leda öfver till olika arter men ofta äro ganska 

 utmärkta, gruppera sig. Liksom de flesta Oreadea varierar den säviil till växtsätt som 

 hårighetens riklighet rätt betydligt. Än är den lågväxt, mera bredbladig med fabladig 

 stjelk och då ofta med mera aflägsnade och utspärrade grenar, än är den högväxt, flerbladig 

 och smalbladig med ett färre antal smalare rosettblad och iiopdragen inflorescens med 

 mera upprätta grenar. Två mera utraäi-kta former, men hvilka synas genom mellanformer 

 öfvergå i hvarandra, kunna i allmänhet temligen lätt urskiljas af hufvudformen: 



« genuinum, nämligen: 



a hreiriceps n. f. Glabrius. Folia magis viridia. Involucra breviora et latiora 

 basi magis rotundata, postea plerumcjue ti'uncata. Si]iiama' plures angustiores magis 

 obtuscc obscuraj anguste viridimarginatie, glandulis obscuris sat densis parvis pilis 



