204 H. DAHLSTEDT, BIDKAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



subtus ceteruin subglabi-a rarissime stellata et glaucescentia, supra vulgo glabra 

 glauco-viridia. Folia caulina sat aiiguste laiiceolata v. subovato-lanceolata — line- 

 aria sa^pe sat longa undulatH v. ad medium pateiiter et imequaliter 2 — 3 deritata in 

 apicem + longum acutum protracta oito iii bracteas abeuiitia. Antlwla plerum(|ue 

 oligocephala subsimplex läxa v. + contracta, ramis rectis + patentibus s])arsini 

 stellatis et pilosis, pedicellis acladioque 30 — 60 mm. longo crassis et sub involuei-is 

 squamosis + incrassatis sat dense stellatis pilis sparsis — sat densis longis sat 

 validis glandulis nullis v. rarissimis obtectis. Involucra magna — maxima et livido- 

 V. obscure viridia basi ovata postea rotundata. Squanue sat läxa- lata; (2 — 2,s mm.) 

 ovato-lanceolata», intermedige in apicem obtusum — obtusiusculum + comatum + 

 longe attenuata", intima? pa-uca? subulata", dorso livido-obscura^ in marginibus + late 

 viridi-marginatfe pilis sat densis — densis longis albis + hirsutis glandulis minutis 

 sajpe inconspicuis sparsis — raediocribus et floccis laxis raris v. in marginibus 

 paullo magis conspicuis obtectis. Calathidiuin magnum — maximum sat radians. 

 Ligiäw marginales subglabra? v. obsolete ciliatfe. 



Inv. 8^t(^40) ' D. (45— )50— 60, L. m. 3— 3,5(— 4) mm. 



En mycket framstående form och till habitus ganska lätt skild från föregående men 

 genom karaktärer svår att begränsa. Framförallt utmärkt genom ännu gröfre växt, nor- 

 raalt flera stjelkblad och få rosettblad, hvaraf den ofta får ett riffiduin-uvt-ååt utseende, 

 ehuru ej i så hög grad som H. *rufescens, samt genom stora, bredfjälliga, håriga men 

 knappt märkbart glandulösa holkar och stora vida korgar, de största hos någon bland 

 områdets former af denna grupp och ofta täflande med dem hos H. alpinum i vidd. 

 Varierar mången gäng med mot basen mera sammanträngda stjelkblad, rikare bladrosett 

 och glesare, mera långgrenig inflorescens. Sådana former få ofta stjelken mera grenig 

 och inflorescensen vidare. Dessa exemplar tillhöra troligen rotstockar af yngre ålder eller 

 tidigare blommande exemplar, hvilket synes deraf att de bistjelkar, dylika individ ofta 

 utveckla, äro normalt utbildade, höga och föi-sedda med flei-a högre upp spridda stjelk- 

 blad. Frän gamla rotstockar utbildas alltid mångbladiga, högväxta stjelkar, hvilket äfven 

 äger rum hos scnblominande exemplar. Denna företeelse är för öfrigt ej enastående, 

 utan hos många former af slägtet, serskildt inom denna grupp, är det en inom trängre 

 eller vidare gränser allmän regel, att tidigare och yngre individ tendera att hafva bladen 

 samlade mot stjelkbasen, senblommande och fddre deremot att ei-hålla högväxt och mäng- 

 bladig stjelk. 



I många af sina lågväxta former blir den rätt lik föregående men är i allmänliet lätt 

 skild genom sina bredare fjäll samt gröfre har och brist på glandier, isynnerhet på holk- 

 skaften. Högväxta former ha rätt stor likhet med H. *rufescens Fk. />' suhrufescevs och 

 sannolikt är denna form att anse som en mellanlänk till den sednare. 



Hittills endast ;niträft':i(l i Osteiyötland vid Liiii<öpiii;^-, fläckvis ti-nilig-cii riklig- pfi kala klippor söder uiu 

 staden, samt vid Söderköping, Raraundersberg (förf.). 



