KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND 26. N:u 3. 205 



i orehium n. var. — Dahlst., Hier. exs., fasc. III, ii. 25. 



Caidis iiiediocris lirmus 3 — (i-folius simplex v. a basi ramosus, inferiie viola- 

 ceus + setoso-pilosus, superne sparsiio pilosus rare stellatus. Folia rosularia firma 

 + elliptico-lanceolata denticulata glauco-viridin sparsim — mediocriter pilosa, supra 

 fere glabra. Folia caulina + lanceolata — linearia parva sessilia seusiin in brac- 

 teas abeuntia. Anthehi simplex oligocephala + contracta v. sat läxa, ramis pedi- 

 cellisque paulluin superantibus cum acladio 20 — 30 mm. longo fuscesceutibus tioccis 

 sat densis glaudulis deusis parvis et pilis tenuibus + frec|uentibus uigris — obscuris 

 mediocriter longis tirmis obtectis. Involucra sat gracilia, basi ovoidea in pedicello 

 superne obscuro + inerassato squamoso abeunte, postea rotundata — subtruncata, 

 plerumque nigrofusca. Squamce exteriores breves lineares, reliquiu longiK e basi 

 latiore lanceolato-lineares in apicem longum + acutum — cuspidatum attenuatte, 

 flores virgineos + superantes, glandulis densis obscuris pilis mediocribus sparsis — 

 sat densis nigris obtecta^, oeterum in marginibus floccis sparsis — raris lineam + 

 conspicuam formantibus obsitie. Calathidium obscure luteum sat radians. Ligulce 

 subglabra^ v. obsolete ciliata?. 



Il 12 



Inv. r3_g , D. c. 40, L. m. 2 — 2,5 mm. 



Denna serdeles distinkta form utmärker sig isynnerhet genom lägre, spädare och 

 vanligen mera grenig stjelk än hos föregående former, genom smala, småningom aftagande 

 blad, jemförelsevis smala holkar med nedlöpande äggrund till konisk bas, mörka, spetsiga 

 fjäll, hvilka äro långt öfverskjutande och liksom de ganska stjernludna men dock af sin 

 egen färg mörka, under holkarne nästan svartbruna, uppsvälda och 2 — 3-fjälliga skaften, 

 äro klädda af längre eller kortare, mörka har och talrika sma, mörka glandier, samt slut- 

 ligen genom temligen glesa korgar. Pä holkarne är det sparsamma .stjernluddet oftast rätt 

 tydligt samladt till en fin, ljus strimma i kanterna af fjällen, tydligast pa de yttre. 

 Varierar med längre till kortare, glesare eller stundom täta hai', hvilka alltid äro mörka 

 eller åtminstone hafva läng, mörk bas. Ofta är stjelken, som ofvan är nämdt, grenig, 

 stundom ända till basen, och grenarne vanligen utspärrade; stundom utgå flera stjelkar 

 från rotstocken. Härigenom och genom sin låga växt far den ett egendomligt utseende, 

 hvarpå den ofta pa längre håll ganska lätt kan urskiljas. Möjligen är den att anse som 

 en egen underart (under hvilken i'ang jag upptagit den i mina exsiccater), men då den 

 ännu är väl litet känd, föredrar jag att tills vidare upptaga den som varietet. 



I Östergötland, der den på kala berg fierestädes i S:t Lars s:n, såsom vid Taiinefors, är aiiträifad i stora 

 massor, växaude blandad ined y ftirfurelbim, har jag alltid och vanligen lättast på habitus kunnat skilja den från 

 den sednare. Inom Östergötland för öfiigt antiäffad i O. Tollstad s:n (C. StarbÄCK); Norrköping, Oxelbergen 

 (P. Olsson), jemte mellanformer till följande var.; Tingstad s:n (.J. HuLTING); Tåby s:n, Skärstad (C. Hallen- 

 DORF); Styrestad s:n. Dagsbergs bruk (L. AVrede); Svinstad s:u, Gräfsten och Grebo s:n vid sjön Erlåugen (N. 

 C. Kindberg). 



Utom området i Upland, Wermdö s:n, Gustafsberg (L. SCHLEGEL). 



