214 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTKA SVERIGES HIEKACIUM-FLOKA. 



Höstfonuei" haiVa oftast bredare blad; de pä hösten stundom utbildade snia rosetterna 

 hafva oftast rundade till ovala, helbräddade och trubbiga blad, hvilka liksom stjelkens 

 nedre del äro tätt, styft och långi: borsthåriga. Deremot äro hos dessa exemplar stjelkens 

 öfre del nästan glatt, de ganska stjernludna holkskaften knappast eller icke håriga men 

 liksom de m. 1. m. stjernhåriga holkarne ganska tydligt och groft men glest glandelliariga. 



Till denna ansluter sig: 

 b hanphyllum n. forma. 



Stjelkens bas och rosettbladen rikligt, några af de nedre stjelkbladen och intei'n<j- 

 dicrna mellan dem glesare styfhåriga, större delen af de öfriga bladen och stjelken nästan 

 glatta. Rosettbladen många, de flesta vanligen vid blomningen kvarsittande, de yttre spad- 

 lika till spadlikt tungiika, bredskaftade, nästan helbräddade och trubbiga, de inre m. 1. m. 

 smalt lancettlika, vågbräddade eller glestandade, spetsiga, undertill föga stjernludna. Stjelk- 

 bladen små, smala, lancettlika, de nedre tättsittande, spetsiga, mera lågtandade af 1 — o 

 spetsiga tänder, de öfre långspetsade nedom midteii med omkring 2 korta till ganska 

 långa, smala, syllika tänder; från stjelkens midt äro bladen nästan liniesmala och öfvergå 

 hastigt i brakteerna samt äro undertill ganska stjernhåriga. Holkarne äro smärre, samlade 

 i glesare inflorescens med smalare, mei\a raka och upprätta grenar och skaft, och hafva 

 basen något nedlöpande i det upptill förtjockade skaftet. Holkskaften äro gråludna af tätt 

 stjernludd, nästan utan eller med få hår och ännu färre glandier. Fjällen äro af samma 

 form som hos föregående, men spetsigare, klädda af ganska rikliga, kortare eller längre 

 hår med ljusa spetsar och temligen grof, svart bas, öfverallt spridda stjernhår, men med 

 få eller inga glandier. Bladen äro blågröna. Stjelken m. 1. m. långt upp, stundom öfver 

 midten, mörkt till litligt röd. Blomkorgar stora, omkring 45 mm. breda, något glesa. 

 Ligula^ glatta och i början svagt korthåriga. 



Genom sina smala, skarpspetsade, företrädesvis nedåt stjelkens bas hopade och mera 

 utbildade, ofvan midten smärre, glesare och nästan liniesmala blad, de flesta med oftast 

 några längre utstående skarpa tänder, de smala kvarsittande rosettbladen, de smärre holkarne 

 med nedåt afsmalnande bas och spetsigare fjäll samt motsatsen mellan ö)'tståndets nedre 

 rik- och styfhåriga och öfre glattare del, är denna form af ett serdeles karaktäristiskt ut- 

 seende. Motsvarar till holkarne föregåendes f. sparsijioccum. 



Endast anträffad i Osteryötlaud på Omberg, Hjässiin, (P. DE LavAL). 



c nudius n. forma. 



Utmärkt af nästan glatt och naken eller nedtill kortharig stjelk, vid blomningen 

 felande rosettblad, talrika stjelkblad, af hvilka de nedersta äro skattade, elliptiska till lan- 

 cettlika, ojemt och utstående korttandade, de mellersta tättsittande, rhomlioidiska till lan- 

 cettlika, de öfre glesare, smalare lancettlika, alla korta och oregelbundet korttandade med 

 några inblandade, längre och utstående tänder samt uppåt hastigt decrescerande, genom 

 gles inflorescens med tättsittande, temligen langa, något utspärrade grenar och skaft, de 

 sednare vanligen föga stjernludna men m. 1. m. glest till tätt styfhåriga samt knappt eller 



