KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDUNGAR. BAND 26. N:0 3. 215 



icke glandelhåriga, mörka, stora och tetnligeii långa holkar med smalare, temligen utdragna 

 och spetsigare fjäll, hvilka äro nakna eller nästan nakna, men klädda af temligen rikliga 

 styfva borsthår, utan eller med få inblandade glandier jemte mikroglandler. 



Anträffad då och då vid Lird^öping bland [i suhrufescens i ett färre antal exemplar. 

 Ar måhända endast en tillfällig modifikation af denna, men i alla händelser intressant för 

 sin stora likhet med en serdeles utpräglad form från Bohuslän, hvilken står nära H. 

 norvegicum var. angustifolium Lbg Till holkarnes byggnad och beklädnad synes den 

 nästan identisk med nyssnämda bohuslänska form, hvilken dock bland annat är skild ge- 

 nom sina betydligt smalare och längre, regelbundet och ofta långt två- till tretandade, lång- 

 spetsade blad, sin längre och styfvare men glesare håriga stjelkbas, större brist på stjern- 

 ludd m. m. Denna form, hvilken jag vill kalla y bahusiense, är anträffad flerestädes i 

 Tanums s:n i Bohuslän (H. Thedenius). 



H. norvegicum Fr. var. diodontum Stenstr. tillhör snarare H. *rufescen-i såsom 

 varietet, men är betydligt fåbladigare än både denna och H. norvegicum och ganska af- 

 vikande från båda, isynnerhet i habitus. 



För öfrigt synas afvikande former af H. *rufescens äfven föi^ekomma på några ställen 

 i södra Norge. 



III. RIGIDA Lbg. 



Holkar medelmåttigt stora till stora, oftast breda, klädda, af små, mörka till gulaktiga 

 glandier och vanligen korta hår i vexlande förhållanden eller alldeles utan glandier och 

 hår, i allmänhet med stjernluddet i kanterna föga framträdande eller jemnt spridt öfver hela 

 fjällens yta. Holkfjäll flerradiga, åtminstone de yttre mer eller mindre utböjda, de inre 

 smalare än raellanfjällen och mera spetsiga, de öfriga oftast trubbade, de inre isynnerhet 

 i kanten gråprickiga af små tätt sittande hårliknande bildningar. Aehenier medelstora eller 

 små, svartbruna. Ligute i spetsen alltid glatta. Stiftet mörkt till rent gult. Stjelk niång- 

 bladig med till största delen oskaftade blad, hvilka äro temligen jemt spridda på stjelken 

 eller nedtill mera närmade till hvarandra, uppåt till midten vanligen tilltagande i storlek, 

 alltid uppåt decrescerande och tilltagande i bredd, isynnerhet vid bladbasen, aldrig egent- 

 ligen stjelkomfattande men väl svagt till öronlikt utvidgade vid sjelfva den breda basen, 

 oftast med svagt tillbakaböjda, styfva kanter, på båda sidor oftast spridt stjernhåriga af 

 ytterst små stjernhår (vanligen af de af N. och P. med namnet »schwertflocken» omnämda), 

 samt rent gröna eller stötande i lökgrönt till gulgrönt, sällan något blåaktiga. Innovationen 

 sker genom på hösten anlagda, m. 1. m. köttiga och fjälliga knoppar af vexlande form men 

 oftast långsträckta, hvilka pä våren omedelbart utväxa till en stjelk med större eller mindre 

 mellanleder mellan de spadlika till tunglika lågbladen, hvilka småningom öfvergå i ört- 

 bladen och sålunda ej bilda en basal bladrosett. 



Inom inflorescensen förekomma glandier, hår och stjernludd hos de olika formerna 

 i olika förhållanden, men dessa äga sällan eller aldrig den karaktäristiska anordning, som så 



