KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 26. ]S1:0 3. 227 



+ erectis superioribus magis patentibas et valde approxiinatis stupe uinbellatis to- 

 mentellis, pedicellis bi'evibus acladioque 15 — 20 mm. longo canotomentosis glabris 

 eglandulosis v. praäsertim in acladio et iriterdum sub involucris pilis raris et glan- 

 dulis solitariis obsitis. Involucrn brevia crassa obscure atroviridia basi ovata postea 

 rotundata. Squamce exteriores atro-virescentes lineaves obtusaj — obtusiusculaä 

 patulfe, intermcdia? obtusiuscula^ et intima^ subacuta' angustaj lanceolataj + virescenti- 

 marginata} apicibus non comataj sajpe coloratix^, efloccosa3 giandulis iiigris mediocri- 

 bus sparsis — densiusculis sat validis et pilis obscuris longiovibus raris — sparsis 

 vestitaj. Calathidium sat obscure luteum, haud radians. Ligulce gla,braä nitentes. 

 Stylus obscure ferrugineus fusco-hispidulus, mox sat nigricans. 



Utmärkt genom sin höga och styfVa, vanligen grofva och sträfva stjelk, hvilken ned- 

 till är purpurfärgjid och sträft hårig af rikliga, medellånga hår, på midten sparsamt hårig 

 och upptill nästan glatt, för öfrigt vid basen och mot inäorescensen rikligare eljest sparsamt 

 stjernhårig, genom vanligen i'ikblomstrig, oftast nedåt obegränsad infiorescens, hvars nedre 

 grenar vanligen stödjas af små brakteliknande, vanligen föga örtbladslika blad och äro långt 

 aflägsnade från hvarandra samt upprätta, då de öfre grenarne deremot äro tätt närmade 

 till hvarandra, ofta flocklikt anordnade och långt öfverskjutande det vanligen mycket korta 

 akladiet, alla svagt stjernludna och utan hår eller glandier utom på akladiet, som vanligen är 

 klädt af tätare stjernludd och spridda hår, genom korta, hvitludna korgskaft, hvilka sakna eller 

 hafva enstaka glandier och har utom under holkarne, der stundom spridda eller talrikare 

 och mörka glandier äro samlade, genom korta och ganska breda, små, grönaktigt svarta holkar 

 med utstående yttre fjäll och klädda, isynnerhet mot basen af de jttre fjällen, af kortare 

 och längre, spridda till talrika, svarta och vanligen ganska grofva glandier samt spridda 

 eller enstaka, temligen grofva, mörka, hår och för öfrigt alldeles saknande stjernludd utom vid 

 sjelfva holkens bas, der det stundom up|:)stiger ett kortai-e stycke på de yttre fjällen. 

 Holkarnes glandier och hår, hvilka jemte fjällen äro mycket glänsande, äro störst och rik- 

 ligast vid basen af de yttre och mellersta fjällen samt aftaga i riklighet och storlek mot 

 spetsarne och saknas nästan alldeles på de inres öfre delar. Fjällspetsarne sakna hårtofs 

 och äro vanligen grönaktiga eller svagt violettfärgade. Bladen sitta ej synnerligen tätt; 

 de nedre afvissna oftast tidigt, de mellersta äro oftast längre än internodierna men de öfre 

 betydligt kortare. De äro vanligen ej långt tandade. Tänderna sitta till ett antal af .3 — 4 

 på hvardera sidan oftast på bladets nedre tredjedel, sällan stiga de högre upp. De öfversta 

 af dem äro vanligen de största, isynnerhet då de sitta nära bladets midt. De äro alltid 

 skarpa och rätt utstående. Bladen äro för öfrigt helbräddade och utdragna i en skarp 

 spets. De nedre äro i allmänhet smalt lancettlika, de öfre ofta smalt äggrundt lancett- 

 lika med svagt rimdad bas, men vanligen är basen m. 1. m. vigglik. Upptill öfvergå 

 de hastigt i inflorescensens brakteer. Ibland får ett och annat af de mellersta m. 1. m. 

 halftomfattande bas. Hårigheten är mycket sparsam utom på medelnervens undersida. På 

 öfversidan äro bladen oftast nästan glatta. Derjemte äro de hnt och temligen tätt stjern- 

 håriga, isynnerhet på undersidan. Ej sällan är stjelken tätare bladig endast till midten, 

 hvarefter ett långt internodium vidtager med plötsligt af brott mellan det öfversta, tydliga 

 örtbladet och den närmast följande, en gren stödjande, brakteen. På öfre delen af stjelken 



